Читати книгу - "(не) Ідеальний бос , Аксінія Найт"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
– Розкажи, як ви познайомилися з Шеріл? – видихнула вона, нервово чекаючи відповіді. Дівчині здавалося, що саме ця розповідь допоможе їй зрозуміти Алекса, але він мовчав.
– Поїхали до мене додому, – чоловік підвівся і мовчки простяг їй свою долоню. Ніколь не знала, як їй реагувати на таку різку зміну теми, але піднялася з ліжка та взяла його за руку. – Я розповім, але не тут, – тихим голосом промовив Алекс, обіймаючи дівчину дорогою в машину. Їй почало здаватися, що вона може втратити його після цієї історії.
У його квартиру вони приїхали буквально за п'ятнадцять хвилин, на дорогах вже не було заторів. І чоловік одразу мовчки подався на кухню. Він зробив їм обом по чашці чаю і сів за стіл навпроти дівчини. Ніколь бачила, що з ним щось відбувалося після її питання, але не наважувалася знову питати.
– Коли я познайомився з Шеріл, їй було лише п'ять років, а мені вже виповнилося вісім. Нас укладали спати того дня, коли її привезли. Я вперше побачив дівчинку, в очах якої не було жодної сльози, – він важко зітхнув і закрив обличчя долонями. Дівчина відчувала, що йому було складно все це згадувати, і тому намагалася не перебивати. – Я порушив заборону нашого вихователя та вибіг до неї. Мені за це потім сильно влетіло, але я ні на мить не пошкодував, що вискочив їй допомогти. Шер була схожа на безвольну ляльку у руках нашого директора.
Чоловік зробив ковток чаю, але погляд його був спрямований у порожнечу та сповнений болем.
– Куди її привезли?.. – тихим голосом спитала Ніколь, розуміючи, що саме цей факт розставить усе по місцях.
– У дитячий будинок, мила. У справжній дитячий будинок, – голос його тремтів, але він намагався не показувати цього. – Скільки себе пам'ятаю, я зростав там серед таких же дітей, як і я. Серед тих, від кого одного разу відмовилися батьки. Як мені розповідали, я потрапив туди двомісячною дитиною і, виростаючи, з кожним роком ставав дедалі більше одинаком. Зовсім ніхто не міг зі мною впоратися в дитбудинку... І жодна сім'я не хотіла такої дитини, якою я ставав. Але поява Шеріл мене трохи заспокоїла, хоча все одно я залишався таким самим бунтарем, як і завжди. Але вона знайшла способи, як мене заспокоїти, – Алекс підвівся і підійшов до вікна, вдихаючи прохолодне нічне повітря. Ніке шалено хотілося підійти до нього і обійняти, але вона не знала, як чоловік відреагує на цей жест. Дівчина стримувала свій порив, поки він не домовив. – А зрештою, я взяв її під свою опіку. Шер була надто дорослою дитиною, щоб її розглядали для удочеріння. Вона виявилася такою самотньою, як і я сам. Тільки ось потрапила до нас через смерть батьків. Маленька дівчинка була єдиною з усієї групи, яка знала, що таке батьківське кохання. Але це не завадило нам усім потоваришувати з нею. Для мене Шер завжди була як молодша сестра. Вихователі та раді були, що я нарешті заспокоївся. Хоча часом ми вже вдвох починали пустувати.
Ніколь не витримала і пішла ближче.
– Ти її кохав? – запитала вона, навіть не розуміючи, яку саме відповідь хоче почути.
– Любив. Але здебільшого як близького друга. Мене всі ненавиділи, не втрачаючи можливості тицьнути носа в те, що я відмовник. А вона завжди була поруч… Коли ми стали старшими, я зрозумів, що мої почуття до неї далеко не братні. Шеріл стала моєю першою дорослою любов'ю. Але доля мала на все інші плани.
– Алекс... – Ніколь обняла його за талію, чуючи шалений серце, що рветься назовні. Вона відчувала, наскільки йому важко було про все говорити. Чоловік поклав палець на її губи та продовжив.
– Коли мені виповнилося вісімнадцять років, моє перебування під опікою дитячого будинку закінчилося. Почалося доросле життя у маленькій кімнаті гуртожитку. А через три роки до сусідньої кімнати заселилася і Шеріл. Тоді нам обом знесло дах від цієї волі. Ми почали жити разом. У всіх сенсах. Я був для неї першим сексуальним партнером, хоча сам встиг набратися досвіду за три роки до її випуску. У дитбудинку за цим суворо стежили, не даючи ніде усамітнюватися.
– І зовсім ніяк не можна було оминути цю заборону? – несподівано навіть для себе запитала Ніколь.
– Можна було, якщо дуже хочеться. Але якби це відкрилося, то наслідки могли бути плачевними. Тому всі терпляче чекали на своє повноліття.
– А що було між вами потім?.. – дівчині стало боляче від усвідомлення того, що її ревнощі виявилися не безпідставними.
– Через деякий час ми зрозуміли, що на одному сексі стосунків не збудуєш. Точніше це зрозуміла Шеріл. А я не хотів жодних стосунків. Навчений за все життя в дитячому будинку, що я нікому не потрібен, мені не хотілося всіх цих уподобань. Коли мені виповнилося двадцять п'ять, я несподівано познайомився з людиною, яка навчила мене бути домінантом або ще таких, як я називали хазяїном. Як виявилось, я досить легко піддавався навчанню. І це приносило мені величезне задоволення. Повний контроль над власним життям.
– Ви ще зустрічалися потім із Шеріл після розлучення? – тремтячим голосом запитала Ніка, задихаючись від емоцій, що накопичувалися всередині.
– Так. Коли ні в кого з нас не було на прикметі партнерів, ми задовольняли фізіологічні бажання одне одного. Але при цьому нам вдавалося зберігати дружні стосунки між собою.
По щоках дівчини котилися гіркі сльози, які вона скидала рукою, щоб не показувати Алексу свій біль. З одного боку, їй було жаль маленького хлопчика Алекса, який виявився абсолютно нікому не потрібним у цьому житті. Але з іншого… Вона чітко усвідомила, що її ревнощі були не порожні. Як би він зараз не ставився до Шеріла, у минулому вона була його коханкою.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «(не) Ідеальний бос , Аксінія Найт», після закриття браузера.