Читати книгу - "Бунтівник та аристократка, Крістіна Логоша"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Трохи замислившись, Марісо, підповзла до мого вуха.
— Іди з Крістофом на угоду. Дай йому, що він хоче.
— Боюся у нього надто неприйнятні для мене бажання.
По тілу побігли мурашки від спогаду про ранковий поцілунок.
— Тоді використовуйте «Магічне Але» — обмовте чіткі правила договору.
Порада Маріси була дуже доречною. "Магічне "Але"" - це, свого роду, магічний контракт, за яким кожен його учасник виконує бажання іншого. Але з одним припущенням – «Але». Якусь частину бажання виконавець може виконувати.
До вечері я мучилася у сумнівах. Незнайомець із видінь знову ускладнював моє і так нелегке життя. Вистачить з мене Крістофа з його мріями про чистокровне потомство та явні симптоми роздвоєння особистості.
Вже за вечерею, набравшись хоробрості, я взялася вирішувати свої проблеми.
— Мені треба завтра ввечері до Креортка.
- Навіщо?
- У мене там справи.
— Випадково не з тим магом, який прорвався цієї ночі до твоєї кімнати?
Стримуючи роздратування відповіла:
- Ні. Це зовсім інші стосунки.
— Я не можу так ризикувати. Особливо, коли твоя фотографія миготить у всіх газетах.
Я тяжко зітхнула. Інших варіантів у мене не лишилося.
— Я готова піти з тобою на угоду.
- Як цікаво? — пожвавішав Крістоф. — І що ти можеш запропонувати?
- Одне бажання. Тобі ж потрібна поступлива і пристойна дружина на ювілеї матері? Мені не хотілося б засмучувати твоїх родичів.
Очі Крістофа блиснули люттю. Він знав, що я притиснула йому хвіст.
- Дай вгадаю. За це я маю відпустити тебе в місто?
— Як добре, що ми розуміємо одне одного з півслова.
Крістоф задумався, хоча по ньому було видно, що його пропозиція зацікавила.
— Які гарантії, що ти з цього приводу не втечеш?
— Скріпимо наш договір чаклунством. Тоді ніхто не зможе порушити своїх зобов'язань.
— Мені подобається твоя ідея… Бажання в обмін на бажання.
- Але врахуй - все, що тобі заманеться, я виконувати не буду. До того ж, ніхто не скасовував закону «Магічного «Але»».
- Хитро. Ну тоді ми одразу обговоримо усі умови.
— Угода буде дійсна лише на завтрашній вечір. Рівно до дванадцятої.
Дивлячись мені в очі, він підвівся зі столу і простягнув мені руку. Ні зволікаючи, я подала йому свою. Азарт охопив мене.
— Фрау кажуть першими.
Набравши повітря в легені, я виявила своє бажання:
— Я хочу пересуватися кудись захочу, без обмежень...
Крістоф лукаво посміхнувся, вносячи свої правки.
— …але ти не повинна тікати, спілкуватися з журналістами і робити щось, щоб завдати шкоди собі та нашому прізвищу загалом. Звичайно ж твоє пересування не поширюється на вечірній захід моїх родичів.
Я здивувалася, як спритно вивернув він моє бажання, виставивши у зручному для себе світлі.
Крістоф назвав свою ціну:
— Я хочу, щоб завтра ти поводилася як зразкова дружина. Не відкидала жодних моїх знаків уваги… І я, щоб міг цілувати тебе, скільки мені забажається.
Під вагою його погляду я покрилася фарбою і нервово прокручувала в голові всі відмовки, шукаючи причину, як би викрутитись з другої половини бажання. На жаль, повністю від неї відмовитись не можна. Лише внести доповнення.
— …але цілувати мене можна, коли ми самі.
Маріса майже завжди зі мною. Вона зможе за мною придивитися, щоб збити все полювання Крістофу. При цьому він не матиме бажання відразу розірвати нашу угоду, адже є шанс підловити мене наодинці.
- Домовилися? — іронічно схилила голову до плеча й усміхнулася.
- Домовилися. Нагадаю, що за порушення угоди ти не тільки втратиш свою частку, але й назавжди будеш зобов'язана виконувати мої бажання.
Наше рукостискання засяяло яскравим червоним світлом, підтверджуючи укладання магічного контракту.
— А тепер і перевіримо, як це працює, — сказав він, коли свічення згасло.
Не розчеплюючи руки, він потягнувся до мене через стіл. Серце почало божевільно битися. Я відчувала, як друга рука лягла на мою талію, притягуючи до себе. Я майже розпласталася на поверхні столу, чекаючи його поцілунку. Наші обличчя майже зіткнулися.
— Ану, підбери свої вологі губи! - сказала Маріса, з'являючись на моєму плечі. - Завтра ще не настало! Зверни увагу, я за тобою уважно спостерігаю!
На моєму обличчі з'явилася переможна усмішка. Крістоф з легкою досадою сказав:
- Це ще не кінець. Це тільки початок.
Він звільнив мене з обіймів. Сказавши сухе дякую, я поспішила до себе в кімнату. Потрібно бути вкрай обережним. Адже тепер я не матиму можливості зупинити його, як це було вранці.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Бунтівник та аристократка, Крістіна Логоша», після закриття браузера.