Читати книгу - "Бунтівник та аристократка, Крістіна Логоша"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Одного з них звали Ясна?
- Саме так. На честь її і назвали цей Утьос. Тут ми знайшли і стоянку печерних людей, які поклонялися їй. Ось зараз мої ліниві студенти шукають ще один доказ моїх слів.
Я задумалася — якщо Ясна насправді існує, можливо, вона пов'язана з кам'яною аркою в лісі.
— А як же тоді назвали друге божество?
— У нього багато імен: Темрява, Смерть, Морок...
Тілом пробіг холодок. Професор повернувся до студентів і, погрожуючи проблемами з іспитами, стимулював їх краще працювати.
— Вибачте, Ів. Мені треба працювати, бо ці нероби нічого не роблять без мого контролю.
Погода справді починала псуватись: хмари заволокли небо — мабуть, нещасні учні вимолили негоду. Я поверталася до замку.
Не менше запитань було й у Маріси:
- Дивно все це.
— Не дивніше, ніж все, що сталося в останні тижні.
Піднімаючись у житлове крило, раділа, що не натрапила на неприємну фізіономію свого охоронця.
Я переступила поріг вітальні. На мій подив я виявилася в ній не одна - приємної зовнішності дівчина сиділа на дивані, переглядаючи "Ольбург-Таймс". Вона опустила газету і оцінювально подивилася на мій бік. Мені здалося знайомою її зовнішність, але я не могла зрозуміти, де її бачила раніше.
- Іветта Йєнсен? - Запитала незнайомка з нотками переваги.
Від поєднання мого імені та прізвища Крістофа мене трохи коробило.
- Так. А хто ви така?
- А я - Беата Йєнсен, сестра вашого чоловіка. Ось вирішила подивитися, що за жінку взяв брат за дружину і навіщо приховує її від родини.
Темні очі і виразні губи були один в один як у Крістофа — саме його вона мені й нагадала.
Беата перевернула до мене газетну статтю, де на першій шпальті красувалася моя фотографія. Заголовок кричав: «Жертва революціонера чи викрадена монстром аристократка».
***
Після роботи Крістофа чекав сюрприз - підходячи до вітальні, він почув дзвінкий жіночий сміх. Беата та Ів спокійно сиділи та розглядали сімейний альбом. Дрібна капосниця - його сестра - дістала з сімейного архіву найсмішніші знімки.
- А ось і мій старший брат, - вигукнула вона.
- Вітання.
— Чому ти приховував від нас Ів? Мама начиталася всяких жахів із газет і сказала перевірити, чи не тримаєш ти в підземеллі бідну дівчину.
— Як бачиш, — стримано промовив Крістоф.
Він дивився на Ів. Вона поклала руку на спинку дивана. Весь її вигляд говорив: "Ти у мене на гачку".
- Гаразд. Мені треба бігти, - Беата встала і легко поцілувала Крістофа в щоку. Потім вона звернулася до Ів: — Чекаємо на вас у п'ятницю на ювілей мами. Відмова не приймаються, — на останній фразі вона грізно глянула на брата. Він лише лагідно посміхнувся у відповідь.
Беата зникла за дверима, залишаючи подружжя наодинці. Ів хитро поглядала на Крістофа.
— Ну і коли ти збирався мені повідомити, що наш шлюб став надбанням громадськості? Чи думав, я не дізнаюся про це?
— Вирішив, що це нісенітниця і немає сенсу турбувати тебе. Преса завжди роздмухує з мухи слона. Я вже звик не звертати увагу на плітки.
— Щільна в тебе шкура. Як ти ходиш містом, коли на кожному стовпі написано, що ти злочинець? Куди дивиться поліція?
— Показав наше свідоцтво про шлюб, підписане рукою королеви. Сказав, що якщо вони сумніваються в його законності, можуть опитати Його Величність як свідка.
Крістоф хотів продовжити розмову, але передчуття й голос Морока попередили про видіння, що насувається. Він швидко пішов у свою кімнату, несподівано обірвавши розмову на середині. Ів проводжала його широко розкритими від здивування очима.
Думки про дивну поведінку Крістофа множилися: емоційні спалахи, розмови з самим собою і такі без видимих причин обірвані розмови — все це змушувало її думати, що у Крістофа ознаки психічного розладу.
Зачинивши двері, він знову перенісся в Креорток.
Маленький ресторанчик був абсолютно порожнім. Крістоф сів за столик, своєю невидимою рукою вихопив у офіціанта ручку. Не втрачаючи жодної хвилини, поки вона спостерігала, він почав виводити на серветці літери:
«Чекаю тебе завтра на цьому місці о 17:00».
Потім погляд перевів на меню, що лежало на столі, де великими літерами було написано назву ресторану: «Червона троянда».
***
Серце билося з шаленою швидкістю. Мені коштувало великих зусиль відновити ритм і прийти до тями.
— Марісо, — прошепотіла, поки Крістофа не було в кімнаті, — він хоче завтра зустрітися. Призначив час та місце.
- Це здорово. Нарешті вдасться розібратися із цим слизьким типом.
— Залишилось тільки якось вирватися із замку.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Бунтівник та аристократка, Крістіна Логоша», після закриття браузера.