Читати книгу - "Вітіко"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Я ніколи не порушував присяги! — крикнув Вратислав.
— Я теж, — додав Конрад.
Так само сказали й решта.
— Якщо це так, — промовив кардинал Ґвідо, — ви скажете зборам та єпископу, що на хресті Спасителя ви склали присягу цілковито задовольнити і церкву, і єпископа Моравського. Прошу тебе, Конраде, кажи.
Конрад підвівся й заговорив:
— Якщо ви, превелебний кардинале, просите, то я кажу: я присягнув на хресті Спасителя цілковито задовольнити і церкву, і єпископа Моравського.
— Я прошу тебе, Вратиславе, кажи, — знову мовив Ґвідо.
Вратислав підвівся й заговорив:
— Превелебний кардинале, якби ви не звернулися з проханням, я б не говорив, але тепер я кажу: я присягнув на хресті Спасителя цілковито задовольнити і церкву, і єпископа Моравського.
Знов озвався Ґвідо:
— Прошу тебе, Оттоне, кажи тепер ти.
Оттон підвівся й заговорив:
— На підставі вашого прохання, превелебний єпископе, я кажу: я присягнув на хресті Спасителя цілковито задовольнити і церкву, і єпископа Моравського.
— Ви висловились перед цими високими зборами, — промовив кардинал Ґвідо, — а тепер вам треба ще сказати своє слово на зборах перед превелебним єпископом, я прошу вас про це.
— Якщо я вже присягнув, то я чоловік, що каже це, — заявив Вратислав.
— І я так кажу, — додав Конрад.
— І мої слова такі самі, — підтвердив Оттон.
Коли моравські князі скінчили говорити, відчинилася стулка дверей і в супроводі численних священиків до зали зайшов Здик, єпископ Оломоуцький, у єпископському уборі і з золотим хрестом. Він сів на стілець, що стояв наготові для нього коло Оттона, єпископа Празького. Як він уже сів, заговорив кардинал Ґвідо:
— Здику, превелебний єпископе Оломоуцький, єпископе Моравської землі, нащадки високого роду Пржемисла, які воювали проти церкви в Моравії і проти тебе, зізнаються в провині, каються і на хресті Спасителя склали присягу цілковито задовольнити церкву і тебе. Чи так це? Прошу тебе, Конраде, кажи.
— Це так, — кивнув головою Конрад.
— Прошу тебе, Вратиславе, кажи, — знову озвався Ґвідо.
— Це так, — мовив Вратислав.
— Прошу тебе, Оттоне, кажи, — спонукав Ґвідо.
— Це так, — підтвердив Оттон.
— Леопольде, Спітигневе, Владиславе, — знову заговорив кардинал Ґвідо, — ви не мали великих земельних володінь у Моравії і не позбавляли церкву і превелебного єпископа прибутків, плат і майна, але ви по-іншому грішили проти церкви та превелебного єпископа і на хресті Спасителя склали присягу дати церкві та єпископу будь-яку християнську сатисфакцію, яка буде потрібна. Прошу вас, скажіть превелебному єпископу перед цими високими зборами, що ви склали таку присягу.
— Я присягнув, — підтвердив Леопольд.
— Я присягнув, — підтвердив Спітигнев.
— Я присягнув, — підтвердив Владислав.
Потім знову промовляв Ґвідо:
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Вітіко», після закриття браузера.