Читати книгу - "4 3 2 1, Пол Остер"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
У третій частині оповідання він звертає ліворуч. Надворі – розкішний весняний день, обабіч дороги буяють польові квіти, в чистому, мов кришталь, повітрі співають тисячі пташок, і Флют, міркуючи над випадками, коли життя було до нього і добрим, і жорстоким, приходить до розуміння, що більшість його проблем він же сам собі і створив, що він сам несе відповідальність за те, що зробив своє життя таким нудним та нецікавим, тому якщо він хоче жити на повну, то мусить проводити більше часу з іншими людьми і кинути звичку гуляти наодинці.
– Чому ти даєш своїм персонажам такі химерні імена? – поцікавився Негл.
– Не знаю, – відповів Фергюсон. – Мабуть, для того, аби читач знав, що ці персонажі існують лише в оповіданні, а не в реальному житті. Мені подобаються оповідання, які не приховують, що вони – оповідання, і не претендують на правду, одну лише правду й нічого, крім правди, тож допоможи мені, Боже.
– Грегор. Схоже, алюзія на Кафку.
– Або на Грегора Менделя.
На видовженому й сумному обличчі промайнула ледь помітна посмішка.
– Але ж ти читав Кафку, так? – спитав Негл.
– «Процес», «Перевтілення», а також близько десятка інших оповідань. Намагаюся не поспішати, бо він мені дуже подобається. Якщо я всядуся й проковтну всього Кафку, якого я іще не прочитав, то нового непрочитаного Кафки більше не залишиться, і мені стане сумно.
– Розтягуєш задоволення.
– Саме так. Маючи пляшку, можна випити її всю одразу – і позбавити себе можливості іще раз прикластися до неї.
– У своїй заявці ти кажеш, що хочеш стати письменником. Якої думки ти про ті свої твори, які наразі вже встиг написати?
– Більшість – погані, просто огидні. Жменька – трохи кращі, але це не означає, що вони хороші.
– А якої думки ти про ті оповідання, які ти нам надіслав?
– Так-сяк.
– Тоді навіщо ж ти їх нам надіслав?
– Бо вони – найновіші, а також найдовші з написаних мною.
– Назви мені по пам’яті імена п’яти письменників, за винятком Кафки, котрі справили на тебе найбільше враження.
– Достоєвський. Торо. Свіфт. Клейст. Бабель.
– Клейст… Мало хто з хлопців у середніх школах читають його тепер.
– Сестра моєї матері є замужем за чоловіком, який написав біографію Клейста. Саме він і дав мені його оповідання.
– Дональд Маркс.
– Ви знаєте його?
– Я про нього чув.
– П’ятеро – це дуже мало. Я міг би назвати більше значущих імен.
– Не сумніваюся. Наприклад, Діккенс, еге ж? І По, неодмінно По, можливо, Гоголь, вже не кажучи про сучасних письменників. Джойс, Фолкнер, Пруст.
– Ні, не Пруст. Інші – так, але до «Уліса» Джойса я іще не добрався. Планую прочитати його цим літом.
– А Беккет?
– «Чекаючи на Годо» – читав, але наразі це все.
– А Борхеса читав?
– Ані слова.
– Тоді ти пропустив багато забавного, Фергюсоне.
– Та я взагалі прочитав небагато. Зокрема, окрім кількох шекспірівських п’єс, я й досі не читав нічого з написаного до вісімнадцятого сторіччя.
– Ти назвав Свіфта. А як щодо Філдінга, Стерна, Остін?
– Ні, ще не читав.
– А що тебе приваблює в Клейсті?
– Швидкий темп його речень, їхня напористість. Він розповідає й розповідає, але показує мало, і багато хто вважає, що так писати не слід, але мені подобається, як мчать вперед його оповідання. Все так заплутано! Але водночас виникає враження, що читаєш казку.
– Тобі відомо, як він помер?
– Так. Клейст вистрелив собі в рот, коли йому було тридцять чотири. Після того, як убив свою подругу – це було домовлене подвійне самогубство.
– А скажи мені, Фергюсоне, що станеться, якщо до Принстона тебе приймуть, але стипендії не дадуть? Ти все одно пішов би сюди навчатися?
– Все залежить від того, що скаже Колумбія.
– Себто, це – твій варіант номер один?
– Так.
– А можна спитати – чому?
– Бо Колумбія – в Нью-Йорку.
– Ага, звісно. Але ти прийшов би до нас, якби ми дали тобі стипендію.
– Абсолютно. Розумієте, все впирається в гроші, і навіть якщо я й потраплю до Колумбії, я не впевнений, що моя родина зможе дозволити собі послати мене туди.
– Не знаю, як вирішить комісія, але хочу сказати тобі, що твої оповідання мені сподобалися, і я вважаю їх кращими, аніж «так-сяк». Схоже, містер Флют і досі шукає свій другий шлях, але Грегор Флемм став приємним сюрпризом, чудовий твір як для людини твого віку, і я впевнений, що після невеличкого редагування в третьому та п’ятому розділах ти міг би це
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «4 3 2 1, Пол Остер», після закриття браузера.