Читати книгу - "Чорний дім"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Джордж Поттер? — каже хтось, і Джордж підводить погляд.
Зі склянкою в одній руці і кухлем пива в другій він легка здобич.
— Так, а що? — запитує він, але його тут же хапають за руки та плечі й заарештовують на місці.
Зачепивши коліньми кришку стола, він перевертає його. Тарілка з-під спагеті та кухоль б’ються об підлогу, тарілка розбивається на друзки. Оскільки кухоль виготовлений з міцнішого матеріалу, то залишається цілим. Жінка кричить. Чоловік каже:
— Опа! — низьким шанобливим голосом.
Поттер досі тримає напівпорожню склянку, і Том Лунд вириває її в нього з рук як потенційну зброю. За мить Дейл Ґілбертсон бряжчить наручниками і замислюється, що жоден звук за все його життя не давав йому такого задоволення. З Божою допомогою, у його тракторі знову з’являється зчеплення.
Те, як вони впоралися тут, на сотні світлових років відрізнялось від плутанини «…В Еда». Тут усе відбулося чисто і гладко. Менше ніж за десять секунд після того, як Дейл поставив єдине запитання: «Джордж Поттер?» — підозрюваного вивели за двері в туман. Том узяв його під один лікоть, Боббі під другий. Дейл усе ще сипле «попередження Міранди», звучить, як аукціоніст під дією амфітамінів, ступні Джорджа Поттера навіть не торкаються тротуару.
Джек Сойєр востаннє відчував таке піднесення, коли у дванадцятирічному віці повертався з Каліфорнії в «Кадиллаку Ельдорадо», за кермом якого був перевертень. Він розуміє, що пізніше йому доведеться сплатити високу ціну за повернення цієї енергійності, але сподівається, що просто закусить губу і впорається, коли надійде той час. Усе його доросле життя зараз здається таким сірим!
Він стоїть біля пікапа, дивлячись на Генрі через вікно. Повітря вологе і вже наповнилося хвилюванням. Від синьо-білих ліхтарів на автостоянці лунає шиплячий звук, неначе щось смажиться.
— Генрі.
— Так точно.
— Ти знаєш гімн «О, благодать!»?
— Звичайно, що так. Усі знають «О, благодать!».
Джек каже:
— «Я був сліпий, тепер прозрів». Тепер я це зрозумів.
Генрі повертає сліпе, неймовірно розумне обличчя до Джека. Він усміхається. Це одна із наймиліших усмішок у житті Джека, яка у своїй номінації посідає друге місце. Перше досі залишається за Вовком, його любим другом, з яким вони, коли були дванадцятирічними хлопчиками, блукали разом. Добрий старий Вовк, якому подобалося все, що відбувалося тут і зараз.
— Ти повернувся, чи не так?
Стоячи на автостоянці, наш давній друг усміхається.
— Джек повернувся, так точно.
— Тоді йди і роби те, заради чого повернувся, — каже Генрі.
— Я хочу, щоб ти підняв вікно.
— Щоб нічого не чути? О, це вже ні, — досить мило каже йому Генрі.
Приїжджає ще більше копів, і цього разу на верхівці першого авто виблискують сині вогні та вищить сирена. Джек звертає увагу на ці звуки й усвідомлює, що в нього немає часу на те, щоб стояти тут і сперечатись із Генрі про вікно. Він прямує до тильного входу поліційного відділку, світло синьо-білих ліхтарів створює в тумані його подвійну тінь — одна на північ, одна на південь.
Полісмени, що працюють на півставки, Голц і Нестлер, тягнуться за авто, у якому їдуть Ґілбертсон, Лунд, Дюлак і Поттер. Голц і Нестлер нас мало цікавлять. Наступними їдуть Джесперсон і Чеда разом із Рейлсбеком і Мортоном Файном на задньому сидінні (Морті невдоволений, що немає де подіти коліна). Рейлсбек нас цікавить, але він може зачекати. Далі їде — о, це цікаво, якщо не сказати несподівано — червона побита «Тойота» Венделла Ґріна з його власною персоною за кермом. На шиї в нього — його запасна камера «Мінолта», яка робитиме фотографії, доки Венделл не відпустить кнопки. Немає нікого із «Сенд Бар» — поки що, — але є ще одне авто, яке чекає, щоб завернути на вже переповнену стоянку. Це «Сааб» неяскравого зеленого кольору, з лівого боку бампера — наліпка з написом: «ОХОРОНА ДЕРЖАВНОГО ПРАВОПОРЯДКУ», а з правого — «СКАЖИ НІ НАРКОТИКАМ». За кермом «Сааба» спантеличений, проте переконаний, що робить усе правильно (хай би що він робив), Арнольд «Навіжений Угорець» Грабовський.
Навпроти цегляної стіни вишикувалася в рядок Грізна П’ятірка. Вони одягнені в одинакові джинсові жилети із золотою п’ятіркою з лівого боку. П’ять пар м’ясистих рук схрещені на п’яти широких грудях. У Дока, Диктатора Білла і Сонні волосся закладено в товсті хвости. Мишеня заплів сьогодні кілька кісок. У Шнобеля волосся спадає на плечі, тож він, як на Джека, скидається на Боба Сеґера в молоді роки. Сережки мерехтять. На великих біцепсах красуються тату.
— Арманд Сент-Пір, — каже Джек до того, хто найближче до дверей. — Джек Сойєр. Зустрічались біля «Смачно в Еда». — Він простягає руку і не надто дивується, що Шнобель лише дивиться на неї. Джек мило всміхається. — Ви нам сильно допомогли там. Дякую.
Шнобель не реагує.
— Як думаєте, у них виникнуть проблеми із затриманням? — Джек неначе запитує в Шнобеля, чи буде дощ після опівночі.
Шнобель дивиться через плече Джека, як Дейл, Боббі і Том допомагають Джорджу Поттеру вийти з патрульного авто і швидким кроком ведуть його до запасного входу. Венделл Ґрін здіймає фотоапарат, але його мало не збиває з ніг Денні Чеда, котрий навіть і не зрозумів, на якого йолопа він натрапив.
— Дивись куди йдеш, клята шкапо, — волає Венделл.
Шнобель тим часом люб’язно глянув на Джека, якщо це можна так назвати, коротким холодним поглядом.
— Що ж, — каже він. — Подивимось, що з цього вийде.
— Так, безумовно, — погоджується Джек.
У голосі вчувається радість. Він протискується і стає між Мишеням і Диктатором Біллом: Грізна П’ятірка плюс один. Мабуть, зрозумівши, що він їх не боїться, двоє широкоплечих хлопців дають йому місце. Джек схрещує руки на грудях. Якби в нього був жилет, сережка і тату, він точно був би як свій серед них.
Арештований і охоронці швидко долають дистанцію між авто і будівлею. У той момент, коли вони вже майже доходять
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Чорний дім», після закриття браузера.