Читати книгу - "Пожежник"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Хай там як, а розповідати лишилося небагато. Ми ховалися під тілами, поки решта в’язнів продовжували закидати трупи в кузов. Здавалося, нашої відсутності ніхто не помітив. Тоді, коли всі вже майже скінчили, я почув, як хтось застрибнув у вантажівку і почав роздивлятися довкола. Каблуки чоботів брязкали об метал. Трупи не до кінця прикривали нас, і я міг трохи бачити крізь них, аж раптом угледів Девона з тією його планшеткою, і хай мене грім поб’є, якщо він не витріщався прямісінько на мене. Ми дивилися один на одного протягом найдовшої секунди за всю писану історію світу. Тоді він кивнув, ледь помітно. Виліз із кузова й грюкнув відкидним бортом, зачиняючи, а потім вантажівка завелася. Один з охоронців гукнув до Девона, запитати, чи всі в’язні на місці, на що Девон відповів ствердно. Він збрехав заради нас. Знав, що ми у вантажівці, і все одно збрехав, щоб ми могли вислизнути. Колись усе це скінчиться, і я збираюся знайти того хлопця, щоб купити йому пива. Хто-хто, а він його вже точно заслужив.
Вогонь посвистував і клекотав.
— А тоді? — запитала Керол.
— Водій увімкнув першу передачу й покотив геть звідти. Десь за півгодини ми заїхали на великий паркувальний майданчик у Портсмуті, де тоді палили тіла. Мацц і я вибралися з вантажівки непоміченими, але змогли дістатися хіба до канави на краю ставка. А тоді застрягли. Не могли перебратись ані через ставок, ані через парковку. Не знаю, що сталося б, якби не нагодився Пожежник. Гадаю, ми або замерзли б до смерті, або, може, здалися і були розстріляні. Сподіваюся, у мене ще буде нагода йому подякувати. Певно, це неабияка радість мати його на своєму боці. Мало не шкода тих, хто зважиться виступити проти нього.
Повисла довга, незручна пауза.
— Дякую, містере Клайн, — відказала Керол. — Дякую за те, що поділилися своєю історією. Ви, мабуть, втомлені після такої довгої розповіді. Джеймі, проведи його, будь ласка, до камери.
— Наручники, Джеймі, — нагадав Бен.
Джеймі виступила вперед, а Мінді звелася на ноги, й обидві рушили до Ґілберта, обступаючи його з обох боків. Ґіл перевів погляд з Керол на Бена. Його сірі очі були втомлені, повіки помалу опускалися. Він підвівся і склав руки за спиною. Наручники брязнули, коли Джеймі застібнула їх у нього на зап’ястках.
— Я хотів запитати, чи є якийсь шанс, щоб мене перевели з холодильної камери до решти чоловіків, — промовив Ґіл. — Та, підозрюю, це не варіант.
— Я дуже вдячна вам за вашу відвертість, — відказала Керол. — Вдячна... і втішена. Втішена, що ви з нами. Втішена, що вам не доводиться боятися, що вас будь-коли витягнуть на парковку і застрелять. Але, містере Клайн, після того, що зробив для вас містер Маццучеллі, я не певна, що звільняти вас із ув’язнення — в інтересах нашої громади. Він поміг вам утекти, а ви справляєте враження людини відданої. Хіба вам би не захотілося зробити для нього те саме? Ні. У камеру, Джеймі. Це поводження може видаватися жахливим, однак я певна, містере Клайн, ви розумієте, чому це необхідно. Як ви самі зазначили, ті, хто головує, завжди можуть виправдати жахливі вчинки прагненням до вищого блага. Здається, я добре зрозуміла, на що ви тоді натякали. Всі ми зрозуміли, що це був закид у мій бік.
Кутики рота Ґіла здригнулися у ледь помітній усмішці.
— Мем, покійники, під якими я ховався, були не такі холодні, як ви, — мовив Клайн. Він зиркнув на Гарпер і коротко кивнув їй. — Дякую за воду, сестро. Побачимося.
Джеймі пхнула його у спину держаком від мітли.
— Нумо, красунчику. Пора вертати тебе в люкс для молодят.
Коли вона прочинила двері, подмухом вітру в кімнату намело снігу. Мінді та Джеймі випровадили Ґіла, глухо пристукнувши по собі двері. Від буревію, що вирував надворі, будинок заскрипів.
— Твоя черга, Гарпер, — промовила Керол.
10
— Розкажи про мого батька, — сказала Керол. — Він помирає?
— Наразі його стан стабільний.
— Та він ніяк не прокинеться.
— Я налаштована оптимістично.
— Бен каже, що він уже мав би прокинутися.
— Так. Якби це була субдуральна гематома без ускладнень.
— То в чому ж річ?
— Очевидно, виникли певні ускладнення.
— Наприклад? Що саме ти маєш на увазі під «ускладненнями»?
— Не можу сказати з певністю. Я медсестра, а не нейрохірург. Шматочок кістки в мозку? Чи, можливо, сильний забій мозку. Або в нього стався інсульт, поки ми оперували. Я не маю діагностичного обладнання, необхідного, щоб це встановити.
— Якщо він усе-таки прокинеться, — почала Керол, та її подих обірвався на півслові, хоча обличчя залишилось розслабленим та невиразним, — наскільки він буде відсталим?
Слова «відсталий» щодо ушкоджень мозку ніхто не вживав, та Гарпер подумала, що не час і не місце її виправляти.
— Погіршення може не бути жодного, або навпаки, завдана шкода може виявитися напрочуд серйозною. Зараз я можу тільки гадати.
— Ти принаймні згодна, — сказала Керол, — що він уже мав би оговтатися? Це несподіваний результат, правда ж?
— Я сподівалася на краще.
Керол кивнула, повільно, ледь не сонно.
— Чи є щось таке, що ти могла б для нього зробити?
— З тим, що маю напохваті? Небагато. Я знайшла спосіб постачати в його тіло рідину — розбавлений яблучний сік — та надовго цього не стане. Втім, якби лазарет був краще укомплектований, це відкрило б ряд можливостей покращити догляд за ним. Це також дало б мені певну гнучкість з іншими пацієнтами. Про це я й сподівалася з тобою поговорити. Я розмовляла з Джоном...
— Так, — мовила Керол. — Про це я чула.
Гарпер провадила, так наче її і не перебивали:
— ...і в нього є план, як нам дістати необхідні запаси...
Цього разу перебив Бен.
— Хіба я не казав? — звернувся він до Керол. — Хіба не казав, що у Пожежника буде для нас план? — Говорив він млявим, майже знудженим голосом, та під цієї машкарою чувся надрив.
Гарпер спробувала знову.
— Джон гадає, що зможе допомогти нам дістати необхідне для догляду за твоїм батьком і подбати про тривале піклування, якщо він залишиться недієздатним. Мені здається, на це варто зважити.
— Розповідай, — попросила Керол.
Гарпер виклала план Пожежника: як їм треба буде дістатися на поліцейському «крузері» Бена до Верден-авеню, по якомусь із табірних мобільників викликати швидку, дочекатися їхньої появи, а тоді...
— ...тоді, зі слів Джона, він відправить фенікса, щоб розігнати медиків та тих поліцейських, що приїдуть з ними, — закінчила Гарпер. Їй здалося, що то досить недолугий спосіб закінчити
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Пожежник», після закриття браузера.