Читати книгу - "Вники, Міхал Шьмеляк"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
бачив на будинках у Дрездені. Під тиском Валашак нарешті визнав, що існує ще одна легенда, згідно з
якою Ісус Христос сходить з хреста вночі і карає грішників. На моє нещастя, я насмілився посміхнутися
цій новині, що провідника розлютило.
На щастя, це тривало недовго, він провів мене по покинутих монастирських будівлях, але я там
не знайшов нічого вартого уваги, нічого такого, чого раніше не бачив. Розповідь про тунель, який веде від
костела до монастиря, я сприймаю як чергову легенду. Нібито, тунель викопаний на три сторони світу, одна дорога виходила за стіни монастиря на випадок втечі, друга до пароха, а третя вела в гори. Де б я
не був, скрізь чую про тунелі, деякі навіть висипані цукром, щоб по них можна було їздити, як на санях.
Але чому? – Спитаю, чи не можна возом з колесами таким тунелем проїхати?
Екскурсія, яка зайняла в мене весь короткий жовтневий день, завершилася лише одним ескізом
костелу. Мені цікаво, що в тихій обстановці своєї майстерні я намагався намалювати цей хрест, але
його зображення зникло з пам'яті, як не дуже приємний сон. Я не міг пригадати деталей, анатомії, різьблення чи навіть кольору дерева. Коли я зробив три пробних ескізи, кожен виявився різним, хоча коли я
заплющу очі, я бачу його, безсумнівно, але в цілому, в цілому, а не в деталях".
В інших джерелах я знайшов план монастиря у вигляді зверху, який може бути вам у пригоді.
З повагою та побажаннями великих пригод
Професор Генрик Зигмунтович
Було неймовірно зануритися в цей світ, такий різний і водночас з такою кількістю точок сходження.
Особливо інтригувала частина про костельного. Чи то Валенцій Маєвський прожив при здоров’ї понад сто
років, чи то хамство, дражливість і грубість були в нього в генах.
Дзвінок телефону вирвав Косму із задумливості. Рок-музика поширювалася по маленькій кімнаті, як
лавина. Дзвонив Синиця.
– Коротенько, Космику, коротко, бо я хочу додому, а через вас уся єлєньська міліція сидить і вдає, що працює.
– Валяй.
– Ти маєш бути тут вранці, з тобою хоче поговорити сам всевладний прокурор Вацлав
Болеславський. У власній шановній особі.
— Він щось знайшов?
– Якби я вам сказав, що слідів сторонньої діяльності не було, слідів крові в фургоні не виявлено, відбитки пальців належали виключно жертві, і у нас є з десяток волосків, довжина яких означала б, що вони
були також залишками пишного, але трохи занедбаного волосся доктора Романа Кучери, то я б відкрив
таємницю слідства. Приїдеш вранці, скажімо о восьмій, закінчиться розтин, і все це вам розповість сам
освічений прокурор Вацлав Болеславський. Звісно, спершу він вас допитуватиме, вичавить, як лимон, перемеле, як м’ясо на котлети, витисне, як ганчірку…
– Гаразд, Синиця, я розумію, ви не любите один одного.
– І з його проникливістю, — незворушно продовжував друг, — з гострим розумом і IQ, який
соромить лауреатів Нобелівської премії останнього десятиліття, він навчиться від вас усього. Отже, ти
будеш?
97
- Так. О восьмій. Приготуй мені кави з цієї кавоварки. Він вважає, що я можу мати до цього
відношення, чи не так?
– Напевно, це промайнуло в нього в голові, але це все, тому що його думки досить довгі, щоб
висратися і грюкнути дверима.
– Я розумію, Камільчик, цей пан тобі не подобається.
– Якщо ти планував вечірню прогулянку, то команди вже повернулися додому. І пам’ятай, що
бригади, зазвичай, на місце злочину не повертаються.
– Дякую.
– З Богом.
Каміль Сікорський поклав трубку. Чи варто було знову йти до фургона та до Диявольського дерева?
Що він міг знайти такого, що пропустили техніки, як правило, найприскіпливіші люди у світі, які знають, як
знайти "волосину з пизди"? Ну так, Синиця мав на увазі стару істину, що злочинець повертається на місце
злочину. Варто прогулятися і поспостерігати, кого туди лихо принесе.
Косма узяв маленький рюкзак, кинув туди пляшку води, павербанк і блузу. Може, він і справді
засяде в кущі і когось побачить?
Коли він пішов, то господині ніде не побачив, сокири теж не було.
Вечір обіцяв бути трохи прохолоднішим за попередні, майже літнім, сприятливим для романтичних
мандрівок до руїн монастиря чи вечері в гірському притулку в Ізерах.
Власне, ці руїни його непокоїли. Чи справді під костелом були тунелі, чи це була чергова легенда?
Йому доведеться знову зустрітися з парохом, виходу не було.
Косма пройшов мимо крамниці, звернув на стежку і через деякий час опинився на галявині з
вагончиком. Він почувався тут як удома, впізнав характерні кущі, дерева, вигини доріжок. Колишній будинок
Рубенса, звичайно, був опечатаний поліцією. Синьо-біла
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Вники, Міхал Шьмеляк», після закриття браузера.