Читати книгу - "Дочка пірата, Лаванда Різ"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
- Я тут подумала і зробила висновок, що моє бажання провести свій відпочинок на самоті та в спокої було помилковим. Потрібно зовсім інше! Я хочу зірватися з котушок, потонути в драйві та адреналіні, мені потрібен галас, натовп та видовища! - З викликом викарбувала Енн, гордо скинувши голову.
- А це вже цікаво, - здивовано піднявши брову, кинув він, замислившись лише на секунду. - Будуть тобі видовища! Зараз викличу буфер і полетимо до мега Сіті Клаб, на сусідній континент. Там занадто шумно і є чим заморочитися до повної знемоги.
Величезний розважальний центр, містив у собі різноманітні ігрові заклади, багаторівневі дискотеки, спортивні майданчики, де користувалися популярністю бої без правил, гоночні ралі, «вежі спокуси», де задовольнялися всі сексуальні забаганки, ресторани, клуби-бюро нейропсі, театральні вистави. Тут було зібрано розваги з усіх куточків галактики на будь-який смак.
- Ну, і куди ми попрямуємо? – уважно оцінюючи її реакцію, звернувся Ілай, навіть не припускаючи чого можна очікувати від неї в наступний момент. Але Енн довго не роздумувала, вперто струсивши головою, вона безтурботно відповіла:
- До салону одягу! Адже тут можна змінити свій імідж до невпізнання? Купимо мені щось, те, що зазвичай носять дівчата в таких місцях.
- Енн, з тобою все гаразд? Тебе, здається, лихоманить, таке враження, що ти щось замислила! - Його чуйна підозра мала всі підстави, але Енн знову легковажно посміхнулася та заперечливо похитала головою.
- Я просто хочу розслабитися та відірватися! - Але подумала вона зовсім про інше. Енн не могла пояснити Ілаю всього, що з нею відбувається, вона хотіла, щоб її затягло у вир вражень, мінливих емоцій, аби за допомогою цих розваг викликати сплеск різних почуттів, щоб перевірити одне єдине - чи залишиться під час всього цього всередині присутність Зура.
Зовнішній вигляд її навіть не цікавив.
- А тепер підемо, поїмо чогось, в якийсь страшенно екзотичний ресторан! Перевернемо свої уявлення щодо їжі! - впевнено заявила дівчина, поправляючи на собі нову сукню.
Але після вивчення страв Енн зрозуміла, чому перед цим так іронічно посміхнувся Ілай і що деякі уявлення міняти все ж таки не варто. Тому що їсти випорожнення ламійських лимонних слимаків під пікантним гостро-солодким соусом вона б не змогла навіть у крайньому випадку. Зате шок від виду та запаху страв на якийсь час повністю відволік її від внутрішніх відчуттів, заповнюючи лише відчуттям гидливості.
- Мабуть, смаки дуже тонка річ, - нерішуче промовила дівчина, викликавши в Ілая напад нестримного сміху. – Згодна, виглядає все це комічно, але їсти мені перехотілося і …надовго, бо я ще не скоро забуду, що можна їсти навіть таке. Підемо краще потанцюємо, там хоча б все без каверзи!
...І чому вона не знала раніше, що коли в тебе в душі повна плутанина і похмурий безлад – танці легко позбавляють від цієї важкості. Неважливо як, головне рухатися! Такт, темп, рухи, упорядкований хаос. Чим швидше тим краще! Гучна музика, миготливі незнайомі обличчя, кольорові відблиски, нескінченні ритми заглушали у ній всі емоції Зура. ...Поки міцні руки Ілая не потягли її на вихід, не звертаючи жодної уваги на її заперечення.
- Можеш не кричати, я все одно не чую тебе, я вже оглух за ці чотири години! – прокричав він у ліфтобусі, віддаляючись від танцювального комплексу. - Добре, що ми нічим не підкріпилися, бо мені вже від цього нудить до блювоти! Енн, що з тобою?
- Нічого! Хіба тобі не весело? Ми ж добряче відривалися! – обурилася вона, спохмурнівши.
- Це вже більше було схоже на істерику. Ти не бачиш себе збоку. Мені страшно за тебе, чому ти не хочеш мені все розповісти?
- Бюро нейропсі? - Знизала плечима Енн, ставлячи його в глухий кут своєю безрозсудною впертістю.
Нейропсі - зручне крісло з оптичним пристроєм, який впливав через зоровий нерв, вселяючи мозку будь-які видіння, дозволяючи не встаючи з цього крісла, побувати в будь-якій точці всесвіту та відчути захоплюючі пригоди на диких планетах. Тут можна було робити сходження на гірські вершини; спускатися на дно океанів; уникати погоні на надзвуковому крейсері; брати участь у перестрілці; блукати непролазними джунглями; потрапити в туманний лабіринт Шера, де спокусливі голоси заманювали у смертельні пастки; і навіть вийти заміж. Клуби-бюро нейропсі пропонували каталоги найнеймовірніших фантазій.
Для початку Енн обрала найнебезпечніший підйом на вершину Сін Тая, відчуття були дуже реальними: пориви вітру, холодні кам'яні виступи, брязкіт спорядження, стежка по краю прірви, де щосили доводилося притискатися спиною до скелі, а ноги ось-ось могли зісковзнути вниз, туди, куди з перестуком летіли дрібні камінці – у бездонне урвище. У нейропсі було можливим не тільки переміщення та відчуття реальності, там можна було чинити так, як ти хочеш, тобто: йти, кричати, зупинятися, падати, навіть відчувати біль. Неможливою була лише смерть. У цих оптичних галюцинаціях ти був безсмертним володарем своєї долі. Можна було випробовувати свої сили, своє терпіння, свою майстерність та свій страх.
І Енн стрибнула вниз, від'єднавши страховку. … Адже вона прийшла сюди за екстримом! Відчуття падіння, відчуття польоту, тіло, яке набирає швидкість, падаючи вниз прямо на гостре каміння! Це було захоплююче відчуття страху, а ще ... перелякане замішання Зура, бо він не міг зрозуміти чому її переляк множився на її захоплення. Вона змусила його боятися, перебуваючи у незнанні! Вона заплутала його своїми експериментами!
Ця пригода закінчилася, як тільки вона торкнулася землі. Але на цьому зупинятися не хотілося, далі Енн вже спускалася на океанське дно планети Ро, туди, де розташовувалась найбільша по протяжності западина, і де жили найнебезпечніші та найогидніші морські чудовиська. Гідрокостюм захищав її від холоду, вага кисневого балона абсолютно не відчувалася, вона спускалася на самоті. Вода внизу була досить каламутна, але потужний ліхтарик добре дозволяв розрізняти контури підводних печер. Несподівано, прямо з-під ніг, на неї вискочив потворний монстр з бридко роззявленою зубастою пащею, миттєво захопивши її своїми клешнями, вчепившись у горло. Цілком реально Енн відчула, що задихається, непритомніючи. Закінчення програми тут же повернуло її до тями. Біля неї, в невдоволеному очікуванні, тупцював Ілай.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Дочка пірата, Лаванда Різ», після закриття браузера.