Читати книгу - "Бунтівник та аристократка, Крістіна Логоша"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Ланцюг згас, погасли і багаття. Мені захотілося підійти ближче до чоловіків, розпитати, що тут сталося. Але пекельний біль віддався в руки. Я глянула на долоні, на них були опіки від ланок розпеченого ланцюга.
***
Коли Крістоф переступив поріг вітальні, вже настала ніч. Його погляд зупинився на Ів, що заснула на дивані. Вона солодко спала, звісивши руку, на підлозі лежала відкрита книга. Її волосся сплуталося, а червоні губи злегка відкрилися. Маг завмер, милуючись, потім приніс зі спальні ковдру, тихенько підійшов ближче і, схилившись над нею, вкрив. У цей момент Ів щось сказала уві сні. Крістоф завмер, боячись налякати її, а Ів, не прокидаючись, потяглася до обличчя Крістофа.
Вона ніжно поцілувала його в губи, не розплющуючи очей, і перекинулася на бік.
— Дякую, Хансе, — закутаючись у ковдру, пробурмотіла Ів.
Поганий настрій Крістофа зник, хоча він і повертався додому з рішучістю покарати Ів — йому було видіння, в якому вони з Марісою готували якесь чаклунське печиво. На жаль, він не зміг розібрати рецепт, але з інгредієнтів зрозумів, що це не отрута. Звичайно, це не знімало з Ів відповідальність, але спускати він цього не збирався. Просто вирішив відкласти до завтра.
Крістоф зайшов у спальню і зняв сорочку, сліди від куль з'явилися у дзеркальному відбитку його тіла.
— Маленьку відьму треба покарати. Запри її в темниці, щоб знала, хто тут головний, — Морок говорив із Крістофом з відображення
– Я не потребую порад. Від тебе потрібна лише сила – і не більше. І поводься спокійніше, бо скоро від тебе взагалі нічого не залишиться.
Морок засміявся.
- Дурень. Це від тебе нічого не лишиться. Швидше, я поглину тебе, ніж тобі вдасться позбутися мене.
Сміх Морока наростав потужною вібрацією: від його сміху затремтіли статуетки над каміном, підстрибували меблі, зі стін злітали гравюри.
- Припини! Я тобі наказую!
Землетрус одразу припинився.
— Подивимося, кому належатиме твоє життя.
- Тобі мене не зламати...
Крістоф не встиг домовити, його відволік шум у коридорі. Він поспішно вийшов і побачив Ів за секунду до того, як вона зникла у своїй кімнаті.
Крістофа здолала прикрість — Морок знову обіграв його. Швидше за все, землетрус розбудив Ів, і вона пройшла в його кімнату — її мучила цікавість, адже через недбалість Крістоф відповідав Мороку вголос.
***
Я забігла до своєї кімнати і щільно зачинила двері. Мене лихоманило від страху.
- З ним щось не так. Він розмовляє сам із собою.
— Я чула, — спокійно відповіла Маріса. — І це ж чудово! Адже це пряма нагода розірвати шлюб за умовами контракту.
- Ти в своєму розумі? Він не дасть мені й кроку зробити у бік суду.
— Отже, одна надія на рятівне печиво.
Я підійшла до комода і налягла на нього, штовхаючи до дверей.
— Ти чого стрес так знімаєш? Перестановкою зайнялася? - спитала Маріса.
— Не хочу бути зненацька захопленою. Мало коли його альтер-его прокинеться і чого воно захоче.
- Ну так, комод його точно зупинить! — знову їдко помітила змія. — Йому не завадили гори із покладами змійовика, а тут — комод!
Я подивилася на Марісу вбивчим поглядом:
— Сьогодні вночі він стоятиме ось тут.
Температура в кімнаті різко опускалася: ліжко, килими і навіть одяг на мені все стало покриватися інеєм. Я обхопила себе руками, не розуміючи, що діється. Дихання вже вилітало хмарами пари.
- Що відбувається?
- Звідки мені знати? — Маріса залізла назад на тіло, рятуючись від переохолодження.
Я підбігла до дверей, але її підпирала моя ж комод. Він уже вкрився інеєм і, можливо, навіть примерз до підлоги. І тут я почула звук в один із вітражів — хтось стукав у моє вікно, яке було кілька сотень метрів над землею.
- Не підходь, - шепотіла самка пітона.
Але я її не слухала. Замерзлими руками я взялася за позолочені ручки і відчинила стулки.
...і скрикнула від жаху: у повітрі висів силует Ханса, зітканий зі сніжинок і крупинок льоду.
- Ів, не бійся. Це я Ханс. Інакше мені не вдалося до тебе підібратися.
— Хансе, але… як?
- Мені допоміг королівський маг. Ів, люба, ти маєш допомогти. Йєнсен має секрет. Дізнайся, звідки він бере магічні сили. Якщо допоможеш, ми зможемо знешкодити його, позбавити важелів тиску... І знову бути разом.
- Ханс... все складно. Не впевнена, що вийде.
— Ів, допоможи... Хоч би що трапилося — я все зрозумію. Зроби це заради нас!
Крижана долоня Ханса ніжно торкнулася мого обличчя. Його погляд воскресив спогади, в яких ми були разом.
У двері почали ломитися, комод, так до речі присунутий до неї, ледве витримав тиск. Ханс це теж бачив:
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Бунтівник та аристократка, Крістіна Логоша», після закриття браузера.