Читати книгу - "Дочка пірата, Лаванда Різ"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
- Я виграв! – самовдоволено посміхнувся Зур, глянувши на кубики. - Тож викладайте свої таємниці, а мені буде дуже цікаво дізнатися, що ви могли від мене приховувати, адже приховати щось від химера практично неможливо.
- Я скажу першою! - Встаючи, схвильовано промовила Енн. - У мене є те, чого ти, химере, ще не знаєш!
Мак з Лакуром перелякано переглянулися, думаючи, що вона зараз заявить Зуру в обличчя кому належало її друге серце, але Енн заговорила про інше:
- Ви всі чудово пам'ятаєте той випадок, коли, не помітивши різниці між мною та химером, який прийняв мій вигляд, ви відлетіли з мертвої планети в системі Рок. Тоді, отримавши пристойну дозу опромінення, я назавжди втратила можливість стати матір'ю! У мене ніколи не буде дітей, Зуре! - Тепер Енн дивилася йому прямо в очі. – Але це не звинувачення, це так, аргумент для порівняння! Мені набридла ця гра! Хочу побути одна! - І, не звертаючи більше ні на кого уваги, вона вискочила з каюти, прямуючи у бік вхідного люка, захопивши з собою дрок.
Вночі околиці Карханкурта перетворювалися. Гори та пагорби приймали обриси сплячих велетнів, між яких хотілося пересуватися якомога обережніше, щоб не порушувати цю тишу. Енн плавно направила свій дрок у бік гір, до ущелини Мізи, найдовшої та звивистої в цих краях, в якій раніше їй так і не довелося побувати.
Вона спускалася все нижче, відчуваючи прохолоду, яка тягнулася з дна ущелини. У темряві ця мертва тиша серед кам'яних брил здавалася зловісною та насторожуючою. Тут чітко можна було чути свій подих та кожен шурхіт, що пролунав за кілька десятків метрів, кожен шелест падаючої піщинки. А вище, піднімаючись над ущелиною, протяжно вив самотній бродяга вітер, який падав прямо з неба на скелі. Раптом Енн помітила блискучу пляму води.
Це виявилося невелике озеро, воно утворилося у чашоподібній виїмці, прямо на дні ущелини. У дивовижно блакитній воді, що підсвічувалася з глибини, абсолютно нічого не відображалося. Енн зістрибнула з дрока, з обережністю підходячи ближче, принюхуючись до води. Жодних різких домішок вона не відчула, тому дівчина ризикнула і зачерпнула долонею воду. Вода була привабливо теплою!
Не довго думаючи, Енн скинула з себе одяг і, підійшовши до краю, стрибнула в озеро.
Але у воду вона так і не пірнула! Чиїсь руки зловили її прямо над поверхнею, легко ковзаючи в повітрі. Не встигла вона схаменутися, як вже знову опинилася на березі. В жаху обернувшись, Енн зіткнулася …з обурливим поглядом Зура.
- Що, обрала найбільш ідіотський спосіб померти?! Розчинитись у кислоті без залишку?! Це озеро химери називають сльоза Мізи, там, на дні, кислотне джерело. Кислота не піднімається до поверхні, але роз'їдає всю органіку вже на глибині двох метрів! Коли ти вже почнеш думати, а не робити навіжені вчинки?! - обурено промовив він, пропалюючи приголомшену дівчину сердитим поглядом, який поступово став затуманюватися побачивши її оголене тіло. - Негайно одягнися, а то на тебе чекають неприємності, - видавив Зур.
- З радістю це зроблю, якщо ти все ж таки зійдеш з мого одягу, - схаменувшись, пролепетала вона. - І відвернись, зараз же!
Зур неохоче скорився. Одягнувшись за лічені секунди, Енн вже стояла перед Зуром:
- Браво! Ти врятував нас обох! І тепер я, мабуть, повинна сказати тобі велике спасибі? - голосом, переповненим обуренням та претензії, вимовила вона.
- А тобі, звичайно, сказати це надто складно?! – уїдливо скривився Зур. - Не поспішай, бо я сам від себе цього не очікував і вже жалкую!
- Ха! І що ж змусило тебе вчинити такий подвиг, старі звички?
- Так, яких дуже важко позбутися, - похмуро відповів він, окинувши її незадоволеним поглядом. Але, незважаючи на обопільну агресію, його починало нестримно тягнути до цієї дівчини. Зур просто зневажав себе за цю слабкість, але він нічого не міг вдіяти зі своєю пам'яттю, яка повернула його в той час, коли він любив цілувати її усміхнені очі, коли носив її на руках та завмирав від звуку її голосу. Це тіло, яке щойно оголене стояло перед ним, він знав досконало, кожну його клітинку, яку він увібрав у свою душу. Чим ближче вона була до нього, то швидше починав регенеруватися їхній сіпат, вимагаючи злиття між двома частинами одного цілого. Зур чинив опір цьому, як тільки міг, але невідома сила відбирала у нього всю його волю.
А Енн, відвернувшись убік, чомусь ледве стримувала непрохані сльози від образи. Адже це був її Зур! Зур, якого вона знала з самого дитинства, який був поруч з нею будь-якої хвилини, витягаючи її з різних неприємностей. Красень Зур, за якого вона була готова віддати своє життя, який був стрижнем її життя, її фундаментом, її гравітаційним полем. Зур, який стільки років невблаганно манив до себе, прив'язуючи до себе її душу. Чиї руки та губи вміли її так пестити. Той, якого вона так по-особливому любила, боячись втратити, а, втрачаючи, мало не збожеволіла. І ось тепер, вони стоять один навпроти одного, тремтячи від взаємної ненависті. …Усвідомлювати це було страшно та боляче. Це було навіть гірше ніж втрата, це виглядало як маленька смерть.
Вони мовчали. Думаючи кожен про своє. Чути було лише їхнє важке дихання.
- Ти... відростила волосся? – сумно прошепотів він раптом.
- Чудово, що батько нарешті одужав, - відповіла вона невпопад, захоплена цим нищівним тяжінням.
Його пальці мимохіть торкнулися її обличчя, а вже наступної миті, Енн відчула смак його губ. …Голова різко закрутилася! І в ту ж мить Зур впав непритомним.
- Господи, що це? - Уражено прошепотіла вона, нахиляючись над ним, відчуваючи, що сама може ось-ось відключитися. Енн поповзла до води, набравши жменю, вона плеснула йому на обличчя те, що змогла донести. Зур здригнувся, розплющивши очі.
- Що це? Сіпат став отруйним? – розгублено прошепотіла дівчина.
- Ні, він занадто поранений, і душа рветься до нього швидше, ніж може собі це дозволити тіло, - відповів Зур, підводячись. - Я забув про ці відчуття ... я не міг доторкнутися до жодної жінки більше чотирьох років ... на відміну від тебе.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Дочка пірата, Лаванда Різ», після закриття браузера.