Читати книгу - "Дочка пірата, Лаванда Різ"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
З завмираючим подихом вона слухала Тіара, пропускаючи всі його слова через свою поранену душу, усвідомлюючи, наскільки вони досі пов'язані з цим химером, який змінився до невпізнання, який колись був їхнім Зуром. І саме той Зур, якого вона любила – зараз помирав разом із нею!
- Якщо ти питаєш про пірата Зура, то так, я люблю його. І я зроблю все, щоби він захотів жити, – тихо відповіла дівчина.
- Ти маєш захотіти цього всією своєю душею! Щоб він відчув, щоб твоє кохання влило сили в його поранений сіпат, щоб розірвані волокна зрослися, і ваші душі зміцніли! Але попереджаю, дочко, це буде нелегко, бо Зур упертий, він усіляко чинитиме опір. Його чужа байдужа суть показуватиме свою дику силу, і впоратися з цим ти зможеш, якщо в тобі буде сильне серце!
- Я розумію, тату. Я полечу з Буном і дам згоду на операцію, але це займе час, а мені так не хочеться розлучатися!
- Але ж ти повернешся, і ми, не сходячи з цього місця, чекатимемо на тебе. …А ти знаєш, цікавий хлопець цей Бун, – посміхнувся Тіар. - Такий заплутаний характер, то він нестерпний нахаба, то розважливий розумник! З яким викликом, з якою безстрашністю він спілкується з піратами. …Але з тобою він інший, Енн, - пильно глянув на неї досвідчений пірат, примруживши одне око.
- Це не те, що ти думаєш, - одразу ж відмахнулася вона. - Я знаю, ти хочеш переконатися, чи не завадить мені якесь нове захоплення боротися за Зура? Ні, з Буном ми як брат та сестра. Хоча знаєш, ...мабуть, тільки Бун знає мене найкраще. І незважаючи на його нестерпний характер, мені легко із ним. У тебе добрий син, Тіаре. Напевно, тому що він чимось схожий на тебе, - Енн ніжно посміхнулася, потягнувшись до батька, щоб обійняти його.
…
- Гей! А куди це ти зібралася? – гукнув її Мак, помітивши, як Енн ковзнула за корабель.
- Хочу ще раз побачитися із Зуром, - спокійно промовила вона.
- Тобі мало було вчорашнього? Адже ми вже все обговорили, спочатку ти полетиш та зміниш серце, а вже потім ми притиснемо Зура до стіни.
- Так, але я хочу побачити його, поки у мене в грудях б'ється моє серце! Мені треба сказати Зуру кілька слів. А поки мене не буде, можливо, він подумає над тим, що я йому скажу.
- Еннжі, тебе не пустять до нього, це так само точно, як і те, що у мене чорний колір шкіри! Зур, напевно, наказав нікого з нас до нього не пускати, – з гіркотою зауважив Мак. – Навіть не намагайся, тільки нерви собі зіпсуєш!
- Маку, але ж можна знайти інший вхід, - Енн хитро посміхнулася. – Я навіть знаю як. Ти відволічеш охорону знизу, а я непомітно під покровом ночі прослизну на дроці у вікно. Химери по відношенню до нас втратили пильність, вони виглядають ворогів правителя в іншому місці, а ми вже за зовнішньою лінією, де невпинно пильнують дозорні установки.
- А ти не думаєш, що залишившись з тобою віч-на-віч Зур може убити тебе? Я не хочу йому в цьому сприяти! Краще зачекати, Енн! - Запротестував Мак.
- Тіар сказав мені відчувати серцем, зараз я хочу піти до Зура, з тобою чи без тебе, але я це зроблю! - Наполегливо заявила Енн, відкидаючи волосся назад. - А якщо він уб'є мене ... значить нас буде кому оплакувати!
- Ось ти, як завжди, ані краплі не змінилася! Як вб'єш собі щось у голову, хоч стій, хоч падай, а зроби, – обурено кинув Мак, махнувши рукою. - Гаразд, ходімо. Якщо що кричи! Дрок не забудь! І не гони, бо звалишся, і батько мене приб'є!
Мак вирушив у напрямку до родового замку Зура, а Енн, трохи почекавши, застрибнула на диск, та скерувала його до вікон нагорі. Як вона й припускала, одне з них виявилося відчиненим. Не роздумуючи, вона залізла у вікно, опинившись у темній кімнаті. Енн добре запам'ятала план замку, чотирирічний проміжок не стер з пам'яті знайомих кімнат. То була спальня Зура, але в ній його не виявилося.
Тихою ходою Енн кралася коридором, завмираючи від кожного звуку. Дві сусідні кімнати теж були порожні, але в кінці коридору, через прочинені двері виднілося світло. Там був зал пам'яті предків, де зберігалися всі реліквії, артефакти, зброя різних часів та символи влади попередніх правителів Химера.
Притулившись до стіни, намагаючись не відкидати тіні, Енн одним оком зазирнула до кімнати.
Зур був тут. Він стояв посеред зали, схилившись над якимись сувоями, розкладеними на столі.
Вона намагалася ступати не чутно, але він раптом обернувся! Її несподівана присутність змусила його на мить розгубитися, і Енн цим скористалася, заговоривши першою:
- Я вчора не встигла тобі дещо сказати! І я не хочу, щоб ми розлучилися ворогами.
- Забирайся! - Загарчав він, не зводячи з неї зверхнього погляду, який ніби приклеївся до пихатого химерського обличчя.
- Я піду, не хвилюйся, але спочатку покажи мені того Зура, якого я знала, хоча б малу його частину!
- Ти спізнилася, – зловтішно посміхнувся правитель Химера. - Він помер, коли його вбила одна маленька погань!
- Зуре, я знаю, що ти мене чуєш, - благала Енн, намагаючись не відпускати його погляд. – Єдиною причиною, з якої я відлетіла тоді – було те, що я любила тебе! Я не хотіла бути причиною хаосу на цій твоїй чортовій планеті! Я не хотіла, щоби загинули брати! Я вирвала свою душу заради тебе! І якщо ти цього не розумієш, ще не відомо, хто з нас зрадник! Це ти зненавидів те почуття, яке я завжди зберігала у своєму серці!
- Саме це почуття штовхнуло тебе до твого солдата? - Злісно посміхаючись, прошепотів Зур.
- Ти не правий! Я не кинулася до Ілая з усіх ніг - я заплуталася у своїй порожнечі, помираючи з кожною хвилиною далеко від тебе! Я не відчувала ґрунту, не бачила сенсу, і тільки він урятував мене, не давши мені впасти. Я просто жила далі та дозволила собі вільно любити іншого! І я думала, що ти щасливий, – виправдовувалася вона, відчуваючи, як у грудях розростається дикий біль.
- Не намагайся вигадувати собі виправдання на ходу! Ти б і не подумала повернутись, якби брати не знайшли тебе! Втішала б себе думками й надалі, розважаючись з іншими, – наступав на неї Зур, з кривою гримасою болю та гніву, наблизившись до неї майже впритул.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Дочка пірата, Лаванда Різ», після закриття браузера.