Читати книгу - "Дочка пірата, Лаванда Різ"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Видавши розгніваний, сповнений болю та люті стогін, Зур відвернувся, щоб не бачити, але слухати йому все одно довелося. Його груди високо здіймалися від прискореного дихання, на стиснутих щелепах від гніву грали жовна. А очі були сповнені ненависті! Глибокою, чорною, вона проникла в саме серце, проклинаючи всі почуття, що він відчував до Енн!
Дослухавши до кінця Зур повільно обернувся, окинувши всіх владним ти зневажливим поглядом:
- І що з цього?! Або ви ще посмієте мені доводити, що вона не зрадила мене, вас?!! Цьому чудовиську начхати було на те, що з нами трапиться. Вона була щаслива зі своїм солдатом! І продовжувала б і надалі радіти життю, якби він був живий, – голосно випльовуючи слова, кинув він.
Енн була б не Енн, якби завжди слухала те, що їй говорили! Вона не стала сидіти та чекати у своїй каюті - вона пробралася коридорним відсіком і застигла перед прочиненими дверима в загальну каюту. Енн чула кожен звук, кожне його слово! Від якого по спині повзли мурашки і серце стискалося до болю. Приречено страждаючи на впертість, Енн стрімко увійшла всередину, протиснувшись між братами, опинившись віч-на-віч із Зуром, у його природному образі.
…Це було схоже на вибух зрідженого кисню, де ударною хвилею зачепило кожного з них, змусивши похитнутися та задихаючись збліднути! Ось він стоїть перед нею ... вперше за чотири роки ... вже не її Зур, а розгніваний химер!
- Хто вам дозволив її сюди притягнути?!! - майже заволав він, стиснувшись, відступаючи назад.
- Може, я й зрадила тебе, Зуре, але я вірила, що цим врятую тебе, - прошепотіла вона, не зводячи з нього очей. - Я відмовилася від того, що було мені найдорожче в світі ... заради тебе ... - хапаючись за серце, Енн впала на підлогу, знепритомнівши.
Раніше за всіх, майже блискавично, зреагував Бун, який весь цей час залишався за дверима. Він увірвався до каюти в той момент, коли вона тільки-но торкнулася підлоги. Кинувши біля неї маленьку валізку, не звертаючи ні на кого уваги, Бун почав швидко стягувати з неї верхню частину комбінезону.
- Це ще хто такий, трясця вашій матері?!! - Здригнувшись, злісно запитав Зур. Його тіло просто почало звиватися! Брати вирішили, що Зура вигинає від люті, але ніхто з них не знав, що біль у його грудях стає нестерпним.
- Це споріднений дух нашої Енн, - кивнув у бік Буна, Лакур, розгублено знизуючи плечима.
Бун метнув на Зура сердитий зелений погляд.
- А ти, мабуть, думаєш, що спорідненими духами стають лише під однією ковдрою? - Уїдливо запитав він, набираючи шприц.
Дика лють кинула Зура на цього нахабного імперського солдата! Але Тіар перегородив йому шлях, упершись у груди розлюченому химеру:
- Зуре, зупинись, це мій син! Буне, що з нею?! - Тіар кидав стурбований погляд то на Зура, то на непритомну дівчину, якій на груди встановили якийсь прилад.
Бун ввів їй ліки, і зі знанням справи ввімкнув кардиоплант, дивлячись на його показники:
- Енн точно не скаже вам, що вона вмирає. Особисто я думаю, що це через проклятий сіпат її серце за чотири роки зносилося так, як не зносилося б за сорок чотири! Якщо їй не зробити операцію з пересадки донорського серця її не стане вже через кілька місяців, а може бути й раніше. Ти можеш бути задоволений, Зуре, доля за тебе помстилася! – кинув він важкий засуджуючий погляд на химера.
Застиглий Зур, який весь цей час пильно за всім спостерігав, протяжно прошепотів:
- Я задоволений. Це все, чого я хотів! Я й так дуже довго чекав.
Вражені новиною, переживаючи за сестру, брати розступилися, даючи йому пройти. Не сказавши більше жодного слова Зур покинув «бронтозавр».
Починаючи приходити до тями, Енн застогнала, але Бун притримав її рукою, не даючи їй піднятися:
- Не так швидко, красуне! - Промовив він їй, підбадьорливо усміхнувшись, - Поки наше серце не заспокоїться, краще відпочити там, де ти примостилася. Еннжі, тобі вже протипоказані такі нервові навантаження. Якщо чесно, я очікував, що ти знепритомнієш ще при зустрічі з батьком. Потрібно подумати та повернутися до Натана. І знай, я не дам тобі померти!
- Я не хочу, - прошепотіла вона, - не хочу нікуди летіти, не хочу до Натана, дай мені ще час.
- Зовсім не багато Еннжі, я прикріплю тобі на груди пластир з датчиком, його база буде завжди при мені. Якщо я отримаю сигнал, про те, що становище близьке до катастрофічного – я негайно заберу тебе з планети! І не треба мені вкотре говорити, що ти вирішила закінчити це безрадісне життя! Ось …а зараз я віднесу тебе в ту милу каюту і ти трішечки подрімаєш, - Бун обережно взяв дівчину на руки, наче дитину, і поніс у її каюту. Енн відчувала себе занадто слабкою, біль став постійним, тягнучим та тупим, вона навіть не змогла суперечити Буну, як вона зазвичай це робила.
Хвилин через десять Бун знову повернувся до інших, заздалегідь знаючи, що її сім'я захоче дізнатися більше про хворобу дівчини. І він мав рацію. Як тільки він увійшов, Лакур підскочив з місця та схопив його за комір.
- Відповідай, чому ти одразу нам не сказав?!! Тепер це надто небезпечно, їй не можна тут бути! Ти що, імперецю, збожеволів, якого біса ти дозволив їй летіти з нами?!
Бун з величезним трудом відштовхнув від себе здоровенного крешанця:
- По-перше, не дозволити їй летіти - це все одно, що змусити планету звертатися у протилежний бік! Енн хотіла цього! По-друге, вона взяла з мене слово, що я нікому не скажу! Я їй збрехав, знаючи, що сказати все одно доведеться. Тому я з нею й полетів, щоб вчасно допомогти, бо ще раніше я дав слово собі, що не дам їй померти, а собі як ви розумієте, я брехати не люблю! І, по-третє, не смій таким тоном називати мене «імперець» ніби я погань!
- Так, вгамуйтеся обидва! Лакуре, сядь на місце! – похмуро кинув Тіар. – Ми всі стурбовані! І я впевнений, що кожен у цій каюті не бажає Енн нічого поганого, тому що ми одна сім'я! І всі разом ми придумаємо, як бути з усім цим! Я правий, Буне? – старий пірат допитливо глянув на сина. Були в цьому погляді і смуток, і провина, і подяка, але він не був би піратом, якби в цьому погляді не ковзнула підозрілість. Тіар намагався промацати, що коїться в душі цього хлопця, що ж ховається за цим зарозумілим поглядом, чи можна йому довіряти, прийнявши у свою сім'ю, у своє серце. І інтуїтивно батько відчув, що якщо цей солдат так бореться за життя його дочки, значить, йому можна довірити і свої життя, тим більше, що, швидше за все, в жилах Буна текла кров піратів.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Дочка пірата, Лаванда Різ», після закриття браузера.