Читати книгу - "Вітер., Черкащенко Дарія"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Можливо, Тара розмовляла з Дірасом, але збільшити мій термін перебування в лікарні не змогла. Єдине, що залишилося в її владі, це змусити мене випити лікувальний відвар після сніданку. Під час цієї процедури, зайшов Дірас. Тара стримано привіталася з ним, для чогось забрала порожній посуд, хоча зазвичай це робила служниця, і поспішно вийшла з кімнати.
- Ображається, - пирхнув Дірас, після того, як дівчина вийшла за двері та звуки її кроків стихли десь у кінці коридору. - Любить і знає свою роботу, але ніяк не може повірити в те, що тобі більше не потрібне лікування.
- Може, їй просто нудно, - знизав плечима я, стягуючи піжаму і переодягаючись в осінній варіант повсякденного одягу - чорні штани та сорочка, зі щільнішої, ніж раніше, тканини, і в'язаний светр із високим горлом.
- Не думаю, - Дірас потер перенісся.
Зазначивши ту саму загальну звичку, про яку мені говорив Малий, я мимоволі посміхнувся і поспішив відвернутися, щоб батько цього не побачив.
- Адже вона стежить за здоров'ям усіх слуг, - тим часом продовжував пояснювати Дірас. - Та й у Вейк часто ходить. Це те містечко, що із замком додавалося, - з усмішкою уточнив він.
- Я знаю, встиг вже трохи повивчати карти. До речі, а можна дізнатися, що потрібно зробити, щоб отримати таку нагороду? - поцікавився я, шнуруючи черевики.
- Ну... - Дірас раптово зам'явся. - Врятувати дружину і доньку дуже впливової людини, від злісного і кровожерливого дракона.
- Ха! - не втримався я від сміху. - Спритно придумано.
- Так, гаразд, - зніяковіло пробурмотів Дірас. - В мене для тебе гарна новина - мені вдалося прибрати з твоїх браслетів магічну здатність блокувати силу, тепер для тебе вони будуть як прикраси. І раз ти вже переодягнувся, давай я одягну їх на тебе.
Не зважаючи на те, що браслети були неробочі, мені чомусь хотілося трохи відтягнути момент, тож замість того, щоб слухняно простягнути руки, запитав:
- А чому ти мені їх одразу не вдягнув, коли ми в замок повернулися?
- Очевидно ж, - Діраса трохи здивувало моє питання, - бо вже знав, що ти мій син і вирішив, що браслети тобі більше надягати не хочу. Іще вони б заважали твоїй магії тебе лікувати.
- То вони все ж таки заважають? - я задумливо потер перенісся. - Тоді чому після бійки з Еланом від моїх синців не залишилося й сліду?
- Ось як, а в тебе, значить, були синці? - батько усміхнувся. - А я думав ти настільки майстерно зумів провести бій, що Елан тебе навіть не зачепив.
Я зніяковіло посміхнувся, опускаючи очі в підлогу.
- Були. Розсічена брова і губа. Так усе-таки, чому на ранок і сліду не залишилося?
- Важко відповісти точно, - батько задумався. - Річ у тім, що я лише припускав, що браслети заважатимуть зціленню, бо робив їх саме для того, щоб вони блокували магію. Коли ми з Тайлором їх тестували, то вони чудово виконували свою роботу, але ось із ранами ми їх не перевіряли. Виходить, що внутрішньому впливу магії вони не заважають, лише блокують її вихід назовні.
"Цікаво, як тоді в Аїна виходить зі мною подумки говорити?" - промайнуло в мене в голові, але я вирішив залишити це питання в таємниці, принаймні зараз. І так занадто багато секретів розкрилося за минулу добу. Замість цього я вирішив з'ясувати інше:
- Я так і думав, тільки ось мене збивало з пантелику одне нестикування. Після перших тренувань, у мене страшенно боліли м'язи, але моя магія той біль не прибрала. Тільки ти зміг тоді мене вилікувати, а ось рани загоїлися від моєї магії.
- Тут уже простіше пояснити. Біль у м'язах, це не фізичне ушкодження, а наслідки сильного навантаження, твоє тіло робило те, до чого не звикло. Тоді я не лікував тебе, а просто заблокував больові відчуття. Це був тонкий вплив на нервову систему.
- На що? - перепитав я.
Батько усміхнувся.
- Складно коротко пояснити, але спробую. У нас усередині, - він поплескав себе по грудях, - не тільки життєво важливі органи, кишки, кров, м'язи й кістки, а й складна нервова система, що відповідає за безліч наших почуттів і реакцій, зокрема й за біль. Ось на неї я і спрямував свою силу.
- А як? Я зможу навчитися?
- Думаю, що так. Тільки для початку вам варто вивчити будову людини, та й усіх інших живих істот. Я планую додати вам цей урок, але трохи пізніше, коли ви добре опануєте основні науки. До речі про уроки, засиділася ми, на тебе Міріон чекає, а в мене справи.
Дійсно, більше не можна було відтягувати неминуче і слухняно простягнув руки, щоб мені вдягли браслети. Спостерігаючи, як шкіряні кільця без застібок охоплюють мої зап'ястя, мені раптом стало здаватися, ніби все те, що було вчора, неправда, що то був звичайний сон, що Дірас знову просто вчитель, а не батько, і що він знову позбавляє мене магії та свободи.
- Ти чого? - занепокоєно зазираючи мені в очі, запитав Дірас, мабуть, щось помітивши або просто відчувши.
- Та так, - я глибоко зітхнув, відкидаючи неприємні думки. - Я знаю, що ці браслети не працюють, але все одно якось ніяково з ними.
- Хочеш, застосуй магію для заспокоєння душі, - Дірас м'яко посміхнувся.
Я нічого не став відповідати, а просто викликав на одній долоні вогник, а в іншу покликав водяну кульку, і тільки після цього мені справді полегшало. Розвіявши магію, я запитав:
- А чи не можна взагалі від браслетів відмовитися?
- Поки що ні. Пам'ятаєш головну умову, за якої я дозволю зняти браслети або навіть покинути замок? - він лукаво усміхнувся.
Я потер перенісся, згадуючи мою першу розмову з Дірасом у його кабінеті.
- Якщо хочеш покинути це місце, треба перевершити тебе в магічній майстерності, тоді всі шляхи будуть відкриті, - повторив я слова, що чітко закарбувалися в моїй пам'яті. - Тільки я ж не перевершив, я всього лише... - я зітхнув, збираючись, перед тим як вимовити незвичні для себе слова. - Лише твій син.
- Усього лише, - пирхнув Дірас, усміхнувся і поклав мені руку на плече. - Це дуже важлива умова. Ми рівні за силою, я це вже помітив. Тобі вже нічого не треба мені доводити, тільки набратися досвіду. А в інших я просто не впевнений. Розумієш, я не хочу, щоб вони марнували сили даремно і звикали нею користуватися наліво і направо. За межами замку, подібні звички можуть бути небезпечні.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Вітер., Черкащенко Дарія», після закриття браузера.