Читати книгу - "Вітер., Черкащенко Дарія"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
- Це ти про що? - я не одразу збагнув, про якого дракона запитує Малий.
- Пам'ятаєш, того дня, коли ти зник, ми з хлопцями розповідали, про чутки, що над столицею літає дракон?
- Ах, так згадав. Ні, то був не Дірас, а я.
- А чому, коли ми говорили про магію, ти мені нічого про драконність свою не сказав?
Я невизначено знизав плечима і відповів:
- Про здатність ставати драконом я взагалі нікому не говорив.
- Навіть Дірасу? - і без того круглі оченята Малого, округлилися ще більше.
- Ну так, я ж розповідав.
- А чому?
- Не знаю, звик приховувати, от і не сказав.
- Але про магію ж розповів, - продовжував наполягати хлопчик. - Я чому дивуюся, Дірас же говорив, що йому ніхто не може збрехати, чуйка в нього якась.
- Знаю, тільки я йому не брехав, а просто промовчав. Він мене почав питати про магію і так захопився тим, що я володію чотирма стихіями, що далі просто перестав допитуватися.
- А сьогодні, після того, як дізнався, що ти приховав дракона, теж нічого такого не сказав?
- Ні. Він мене зрозумів, адже сам не особливо хвалиться своїм умінням. Про те, що він вміє перетворюватися знає лише кілька людей.
- Зрозуміло. А що далі буде? Ти тепер тут головний і підеш від нас? - ці слова Аїн вимовив з посмішкою, ніби жартуючи наді мною, але ось на останніх словах він заткнувся, понизивши голос, із надією подивився на мене.
- Ні, нікуди я не піду. Я дуже хочу, щоб все залишилося так, як було. Ну, майже так, - поправився я, - для мене особисто вже багато що вже змінилося. А для інших, я хочу, щоб усе залишилося в таємниці. Якщо у Діраса вийде зробити такі самі браслети, але щоб вони не працювали, то мені не доведеться нічого розказувати хлопцям. Тож прошу тебе, більше нікому не розповідай. Ми з Дірасом домовилися, що я можу поділитися тільки з тобою. І він розповість тільки тому, кому довіряє: Тарі, її батькові Неросу, це помічник його у справах у замку, ну і з Тайлором.
- Бідолаха Тайлор, - усміхнувся Аїн. - Мені вже встигли розповісти, що він не любить тих, хто намагається зайняти його місце.
- Нехай собі не любить, - я теж усміхнувся. - І я не його місце займаю, а своє власне. Він йому не син, а учень.
- А чому ти так хочеш залишити це в секреті?
- Тому, що я хочу залишитися жити в загальній кімнаті та дружити з усіма, а я вже встиг помітити, що хлопчаки ставляться до Діраса як до якогось божества. По-моєму навіть побоюються його.
- Ага, я теж це помітив, - хлопчик закивав, трясучи кучериками.
- Ну й уяви, як вони почнуть ставитися до мене, коли дізнаються, що я син Діраса?
- Почнуть тобі кланятися і цілувати п'яти, - Малий хихикнув.
- Щось на кшталт того, - я теж засміявся.
- Це добре, - хлопчик зітхнув із полегшенням. - А ти мене покатаєш?
- Ну, почалося. Ось! - я підняв палець догори. - Ось саме через такі запити доводиться приховувати, що я дракон!
Сподобався роздiл? Чесна оцінка допоможе авторові у написанні книги. Анонімно
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Вітер., Черкащенко Дарія», після закриття браузера.