Читати книгу - "Чорний дім"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Джек швидко відповідає, рубає з плеча, без будь-яких викрутасів:
— Ні, — каже він, — не Поттер. Поттер не Рибак.
Дейл вірить, що Джек знає, що каже — це видно з його обличчя, — але почуте стало для нього важким ударом. Він розчаровано сідає.
— Дедукція чи інтуїція? — запитує Генрі.
— І те, і інше, — каже Джек. — Дейле, не дивись на мене так, неначе я щойно вдарив твою матір. Можливо, ти ще отримаєш ключ до розгадки.
— Рейлсбек?
Джек однією рукою робить жест непевності, що означає — можливо так, можливо ні.
— Рейлсбек, мабуть, бачив те, що Рибак хотів, щоб він побачив… хоча один капець — це інтригуюче. Я б хотів розпитати про це Рейлсбека. Але якщо містер Один Капець — це був Рибак, чому він привів Рейлсбека — і нас — до Поттера?
— Щоб збити нас зі сліду, — говорить Дейл.
— О, а хіба ми на нього виходили? — чемно запитує Джек, і коли ніхто не відповідає, веде далі: — Припустімо, він думає, що ми вийшли на його слід. Таке цілком можливо, особливо, якщо він згадав, що зробив якийсь огріх.
— Про відбитки на телефоні поруч із «7-11» нам ще нічого не відомо, якщо ти про це, — каже йому Дейл.
Джек, здається, ігнорує ці слова. Його погляд спрямовано десь на середню відстань між ними. Легка посмішка знову з’являється на обличчі. Дейл зосереджує увагу на Генрі і бачить, що той дивиться на Джека. Усмішку дядечка легше прочитати: полегшення і радість. «Ви тільки погляньте, — думає Дейл, — він просто створений для того, що він зараз робить. Господи, це навіть сліпому очевидно».
— Чому Поттер? — нарешті повторює Джек. — Чому не хтось із Грізної П’ятірки, чому не індус із магазину «7-11», чи Ардіс Волкер зі стриптиз-бару? Чому не Реверент Ховдал? Який, зазвичай, випливає мотив, коли розкриваєш справу, у котрій один підставляє іншого.
Дейл задумується:
— Відплата, — каже він нарешті. — Помста.
У кімнаті для очікування дзвонить телефон.
— Замовкніть, замовкніть! — репетує Ерні до решти. — Давайте спробуємо бодай тридцять секунд діяти як професіонали.
Джек тим часом киває Дейлу.
— Я думаю, мені потрібно допитати Поттера і дуже уважно.
Дейл стривожений.
— Тоді тобі краще піти до нього негайно, перш ніж Браун і Блек… — Він затинається, супиться, підвівши голову вгору. Його увагу привертає гучний звук. Низький, але наростаючий, — дядьку Генрі, що це?
— Мотори, — одразу ж відповідає Генрі. — Багато моторів. Вони зараз на сході, але рухаються сюди. На околиці міста. І я не знаю, чи ви помітили, але також, здається, вечірка за дверима закінчилась, хлопці.
Неначе у відповідь на натяк крізь двері надходить тривожний крик Ерні Теріолт.
— О, чо-о-орт.
Діт Джесперсон:
— Що?..
Ерні:
— Клич шефа. О, не звертай уваги, я… — Один тихий стукіт у двері, і Ерні зазирає до групи спеціалістів.
Він стриманий і відважний, як завжди, але під літньою засмагою помітні бліді щоки, а на чолі пульсує вена.
— Шеф, щойно телефонували на «911», телефонували із «Сенд Бар».
— З цієї діри, — бурмоче Дейл.
— Телефонував бармен. Сказав, що десь п’ятдесят-сімдесят чоловік вирушили в нашому напрямку. — Тепер звук моторів, що наближаються, стає дуже гучним.
Цей звук нагадує Генрі «Інді 500», коли перше авто мчить щодуху за мить до того, як опустяться картаті прапорці.
— Можеш далі не говорити, — каже Дейл. — Тільки цього ще бракувало до повного щастя. Вони їдуть сюди, щоб забрати мого арештованого.
— М-м-м, так, сер, саме це бармен і сказав, — погоджується Ерні.
Позаду нього решта копів мовчать. У цей момент Дейлу здалося, що вони зовсім не схожі на копів. Вони були схожі на дюжину розмитих розмальованих білих кульок (а також дві чорні, щоб не забути, Пем Стівенс і Боб Голц). Звук моторів гучнішає.
— Бармен казав ще дещо, про що вам варто знати.
— Господи, що?
— Сказав, м-м… — Ерні підбирає слово, щоб не сказати натовп. — Групою протестувальників керує мати Ірми Френо.
— О… Боже… мій, — каже Дейл. Він дивиться на Джека з панічним страхом і цілковитим розчаруванням в очах. Це погляд людини, яка знає, що спить, але не може прокинутись, хай би як сильно намагалась. — Якщо я втрачу Поттера, Джеку, Френч Лендінґ уже завтра буде головною історією для «CNN».
Джек розтуляє рот, щоб відповісти, але мобільний телефон у його кишені починає вібрувати і дратівливо цвірінькати. Генрі Лайден відразу схрещує руки на грудях і ховає долоні під пахвами.
— Не давай його мені, — каже він. — Нехай твій мобільний телефон розвиває рак у тебе. Ми домовлялися щодо цього.
Дейл тимчасом залишає кімнату. Джек піднімає слухавку (думаючи, що хтось вибрав катастрофічно паскудний час, щоб запитати його про вподобання телевізійних мереж). Генрі прямує за своїм племінником, іде швидким кроком зі злегка випростаними руками і пальцями, що ніжно ворушаться в повітрі, здається, зчитуючи хвилі перешкод. Джек чує, як Дейл каже, що як побачить, що бодай хтось із них візьметься за зброю, то той, хто це зробить, приєднається до Арні Грабовського, доповнюватиме список осіб у тимчасовій відставці. Джек думає одне: ніхто нікуди не забере Поттера, аж доки Джек Сойєр не поставить йому кілька чітких запитань. Нізащо.
Він смикає телефон, розгортає його і каже:
— Не зараз, хай би хто це був.
— Хайді-хо, Джеку-Мандрівнику, — каже голос із телефону, і Джек Сойєр знову подумки повертається в минуле.
— Спіді?
— Він самий, — каже Спіді. — Тоді протяжний тон зникає. Голос стає жвавим і діловим.
— І як копісмен копісмену, синку: думаю, тобі краще відвідати особисту санітарну кімнату капітана Ґілбертсона. Негайно.
Ззовні прибуває стільки транспортних засобів, що їх вистачило б для того, щоб струснути будівлю. У Джека погане передчуття, відколи Ерні сказав, хто керує парадом тих дурнів.
— Спіді, я не маю часу на відвідування таких місць в д…
—
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Чорний дім», після закриття браузера.