Читати книгу - "Дівчина, яку ти покинув"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Я взяла картину. Що ще я могла зробити?
І ось я знову за своїм столом. Повернувся Дейнз, блідий, як примара, і пообіцяв, що завтра візьме мене з собою.
— Але ти справді впевнена, що хочеш це бачити, крихітко? — спитав він. — Виглядає не дуже гарно. Не впевнений, що це видовище, гідне леді.
— Відколи це ти почав називати мене леді? — пожартувала я, але йому було не до жартів. Дейнз важко сів на край моєї койки і опустив голову, сховавши обличчя в долонях. І тоді я побачила, як затремтіли його плечі. Я стояла перед ним, не знаючи, що робити. Нарешті я витягла з сумочки цигарку, запалила її та простягла йому. Вдячним жестом він узяв її й витер очі, не піднімаючи голови.
І тоді я відчула легку знервованість, а, повірте, я ніколи не нервую.
— Просто… дякую тобі за сьогодні, це все. Хлопці казали, ти зробила чудову роботу.
Не знаю, чому я не розповіла йому про картину. Напевне, я мала це зробити, але, зрештою, вона не належала до творів із цього злощасного складу. Тій старій німкені було начхати, що станеться з картиною, аби лише ця дівчина більше не витріщалася на неї.
Бо знаєте що? Потай мені подобалася сама думка про те, щоб володіти картиною, здатною похитнути шлюб. І я сказала б, що вона красива. Я не можу відвести від неї очей. Зважаючи на все, що відбувалося навколо, приємно мати можливість дивитися на щось красиве.
Коли Маріанн Ендрюз закриває перед собою журнал, у судовій залі панує суцільна тиша. Лів настільки зосереджена, що мало не непритомніє. Вона крадькома дивиться вбік і бачить Пола, який подався вперед, упираючись ліктями в коліна. Поряд із ним Джейні Дікінсон щось розлючено пише в блокноті.
«Сумочка!»
З місця підіймається Анджела Сільвер.
— Давайте дещо уточнимо, міз Ендрюз. Картина, відома вам як «Дівчина, яку ти покинув», не була на складському приміщені, коли ваша мати отримала її, і ніколи не перебувала там раніше.
— Так, мем.
— Ще раз наголосимо: в той час як складське приміщення було повне реквізованих творів мистецтва, крадених творів мистецтва, ця конкретна картина була подарована вашій матері, навіть не на території самого складу.
— Так, мем. Однією німецькою пані. Як і зазначено в щоденнику.
— Ваша честь, цей щоденник, написаний рукою самої Луанн Бейкер, без сумніву, доводить, що картина ніколи не перебувала в збірному пункті. Картину віддала жінка, яка ніколи не хотіла володіти нею. Просто віддала. Якою б не була причина: химерні жіночі ревнощі на сексуальному ґрунті, почуття давньої образи — ми ніколи про неї не дізнаємось. Важливим для нас є те, що, як ми сьогодні чули, картина, яку ледь не знищили, була передана в дар. Ваша честь, протягом останніх двох тижнів стало цілком зрозуміло, що історія картини є неповною, — утім це стосується багатьох картин, що пережили більшу частину того буремного століття. Що можна без сумніву стверджувати вже зараз, то це що останні дві передачі картини відбулися без жодних порушень закону. Девід Голстон легально придбав її в подарунок дружині в 1997 році, і вона має розписку, яка це доводить. Луанн Бейкер, попередня власниця картини, отримала її в 1945 році, і на доказ цього ми маємо її власне письмове свідчення — свідчення жінки, відомої своєю чесністю й сумлінністю. Із цієї причини ми стверджуємо, що картина «Дівчина, яку ти покинув» має залишатися в теперішньої власниці. Відібрати її однозначно буде насмішкою з закону.
Анджела Сільвер сідає. Пол підіймає очі. У ту мить, коли їхні погляди перетинаються, Лів упевнена, що бачить на його губах легеньку усмішку.
Суд переривається на обід. Почепивши улюблену синю сумочку на згин ліктя, Маріанн палить на задніх сходах і роздивляється сіру вулицю крізь вікно.
— Хіба це було не дивовижно? — промовляє вона тоном змовниці, побачивши Лів.
— Ви були блискучі.
— О Господи. Маю зізнатись — я отримала насолоду. Нехай тепер вдавляться тими словами, що наговорили про мою матір. Я знала, що вона ніколи не взяла б те, що їй не належить, — жінка киває і струшує попіл із цигарки. — Знаєте, її називали «безстрашна міс Бейкер».
Лів мовчки схиляється на поруччя і підіймає комір від холоду. Маріанн випалює останню цигарку, роблячи довгі сердиті затяжки.
— Це ж був він, хіба не так? — нарешті питає Лів, дивлячись прямо перед собою.
— О люба, я обіцяла, що ні словом не прохоплюся, — Маріанн розвертається до неї з гримасою на обличчі. — Треба було вранці дати собі копняка. Але, звичайно, це був він. Бідолашний хлопець зовсім голову через вас втратив.
Слово бере Крістофер Дженкс.
— Міз Ендрюз, просте запитання. Ваша мати не питала, як звуть цю дивовижно щедру пані?
Маріанн Ендрюз кліпає очима.
— Не маю жодного уявлення.
Лів не може відірвати очей від Пола.
«Ти зробив це заради мене?» — мовчки питає вона. Хоч як дивно, він більше не намагається зустрітися з нею поглядом. Він сидить поряд із Джейні Дікінсон, почуваючись явно незручно, постійно дивиться на годинник і кидає погляд на двері. Лів не уявляє, що скаже йому.
— Надто незвичайний дарунок, щоб приймати його, не знаючи, від кого.
— Що ж, шалений дарунок у шалені часи. Шкода, що вас там не було.
У судовій залі лунають стишені смішки. Маріанн Ендрюз злегка пританцьовує на місці. Лів здається, що жінка поховала в собі справжню артистку.
— А й справді. Ви прочитали всі щоденники вашої матері?
— О Господи, ні, — відповідає жінка. — Там записи за тридцять років праці. Ми… я… відшукала їх лише вчора ввечері, — вона кидає швидкий погляд на лави. — Але ми знайшли найважливіший уривок. Той, у якому мамі подарували картину. Ось чому я принесла його сюди, — жінка робить відчутний акцент на слові «подарували», мигцем дивлячись на Лів і киваючи до себе.
— Отже, ви ще не читали щоденника Луанн Бейкер за 1948 рік?
Настає коротка тиша. Лів відчуває, як Генрі тягнеться до своїх паперів.
Дженкс простягає руку, й адвокат передає йому аркуш.
— Мілорде, чи можу я попросити вас відкрити запис за одинадцяте травня 1948 року, під заголовком «Переїзд»?
— Що вони роблять? — Лів нарешті знов повертається думками до суду. Вона нахиляється до Генрі, який пильно продивляється сторінки.
— Шукаю,
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Дівчина, яку ти покинув», після закриття браузера.