Читати книгу - "Епоха слави і надії, Євгеній Павлович Литвак"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Саме в Агарії воно зберігалося і захищалося. Як вчив Ханой – ця зброя може з легкістю підірвати земну кору, обернувши планету в пустелю. Вона в силах осушити моря, затопити сушу і спорудити гори серед пісків пустелі. Ченці приховували смертельну зброю від всіх. Тільки дванадцять присвячених кантрі ченців, чистих серцем і вільних розумом, могли робити цю роботу, – зберігати. Тут, в Монастирі Агарії, Вежі мають бути в безпеці.
Ханой залишив багато настанов ченцям, і одна з них стосувалася зброї, схованої в Монастирі :
"Коли всі шістдесят чотири диски будуть одягнені на останню голку – тоді земля спустіє, тоді на землі запанує морок і смерть, коли з десяти тисяч виживе лише один, народ, досі невідомий нікому, вийде на поверхню землі".
Ханойські Вежі вважалися найвищим досягненням мудрості, а мудрість позначалася в вигляді змії. Братство вибрало її своїм символом, показуючи, одночасно і знання, і могутність. Але таємницю ретельно оберігали. Ченці збудували високу стіну в ущелині фортеці Агарії. Стали навчатися бойовим мистецтвам у Тигровому, а іншим наукам у бібліотеці Білокам'яного.
Ченці знали, що володіючи цими знаннями, вони володарюватимуть над світом, але таких, що бажали влади було багато. Вони усвідомлювали, якщо Ханойські Вежі потраплять в руки жадібних і хтивих людей, то поверхня планети може буде знищена.
Сенс перестановки дисків полягав у тому, що це дуже тривалий процес. Ніхто не знає, хто почав їх переставляти, адже це було так давно, що, на жаль, від тієї цивілізації не залишилося нічого, навіть імені. Багато поколінь займаються цією справою. Батько Авраал вже зараз докладає всі зусилля для того, щоб виростити в серцях братів міцну віру та сильне бажання здійснити мету, і не порушити закон древнього повчання. Він дуже сподівався, що його спадщина передаватиметься із покоління в покоління.
Він, як ланка ланцюга скріплює минуле і майбутнє, віддаючи свої знання і мудрість своїм дітям.
Їх метою і сокровенним бажанням було врятувати світ від зла, що поширюється, і вивести людство на дорогу добра і взаєморозуміння. Вони не хотіли, щоб хаос правив світом, і Братство вирішило – доки ченці переставляють диски, в них є час врятувати світ, а якщо не встигнуть, то нехай він буде знищений. Авраал сподівався, що якщо людство осмислить всі свої помилки і перестане вбивати самих себе та оточення, своїми вчинками, знайде гармонію з природою, то Ханойські Вежі не згодяться.
Це було більше ніж релігія – це була віра в добро.
Майже весь храм покривали древні пророцтва. Одні показували історію яка була, інші ту, якій належить відбутися. Таємні знаки зв'язували долі ченців із стінами Агарії. Вони неначе говорили про своїх мешканців, пророкували і одночасно застерігали.
Ніхто не знав, наскільки ці стіни стали йому важкі.
– Мені стало б набагато легше, скинувши з себе такий вантаж. – Прошепотів Авраал і сперся на один з вівтарів.
Не лише вівтар нагадував ченцеві про минулі втрати. Доторкнувшись до правої руки, Авраала пронизав сильний біль – чорне тату на ній, не давало про себе забути. І знову відроджувало в ньому жаль і смуток від втрати рідних. Хворобливо позначався на ньому – настільки трепетний спогад про минуле. Ще, будучи юнаком, він наніс собі на руку ім'я улюбленого брата – Кіан. Після загибелі старшого брата він втратив цю опору і підтримку. Він не міг пробачити собі свою відсутність, в той кривавий і жахливий день. Тепер він зробить все, щоб не допустити руйнування Монастиря.
Через кілька хвилин перед ченцем лежали кілька сторінок з книги Великого Ханоя. В день руйнування Монастиря, вона була розірвана, ченцям вдалося зберегти лише її частину, інші сторінки були викрадені людьми Книготорговця. Ханой – засновник Братства отримав посвячення в святилище Підземного Царства Агарти, але він не міг винести з неї свої записи і згодом диктував своїм першим учням лише те, що була здатна утримати його пам'ять, але це були лише крихти.
Сама книга була написана особисто Злітаючим Драконом, і він стверджував, що в ній є відповіді на всі питання.
В Тибеті є місце, що має унікальну властивість. Людина, що ввійшла до нього, залишиться в тому ж віці, яким потрапила, навіть якщо пробуде там багато років.
Легенди кажуть, що будь – яка людина, втомлена від безумства "верхнього" життя, якщо шукатиме, то знайде і потрапить до Підземного Царства. Ніхто не знає, де точно знаходиться центр Агарти, але підлеглі їй простори тягнуться під землею по всій планеті. Деякі казали, що вхід є в Європі, інші – в Азії. Люди там живуть у мирі і злагоді, не відають зла і злочинності . Підземний народ досяг незвичайних висот знань. Там існує особливе свитіння, що дозволяє навіть вирощувати різні фрукти, овочі і пшеницю.
Агартці живуть під землею дуже довго, за нашими мірками практично вічно. Тепер це велике царство з багатомільйонним населенням, яким мудро править Цар Світу, він чесний і справедливий. Ханой писав, що прийшов з країни, в якій немає нічого, крім правди. Немає там ні віку, ні дряхління, ні смутку, ні печалі, ні заздрості, ні ревнощів, ні ненависті, ні гордині.
"Кому вдасться знайти Підземний Світ і укласти союз з їхнім Царем, той буде Владикою Світу". Саме з цієї причини практично всі завойовники і тирани цілеспрямовано шукали вхід в Агарту. Але, жоден із замахів на Царя Світу успіхом не увінчався, тому поповзли нові чутки про те, що Цар невразливий, а то і зовсім безсмертний.
Зі східних регіонів в Агарту проникло плем'я темнолицих людей. Вони спустилися вниз і проіснували там тисячі років, а поверталися назад не по своїй волі. Так, вигнаним з царства, довелося повернутися на поверхню землі, вони і принесли з собою секрети Підземного Світу– мистецтво ворожби на травах і по лініях руки. Це плем'я було названо – циганами.
Авраал повільно пішов до темної ніші в протилежному кінці залу.
Храм побудований, як фортеця, і як місце для самоти, роздумів, медитацій. Настав час для роздумів. Потрібен був план: як протистояти ворогові? Чи йти? Якщо потрібна втеча, то куди? Лише Ханой міг знати – чи з’явиться Книготорговець, щоб скористатися пануючим хаосом?
Авраал ввійшов до ніши і сів на кам'яну лаву. Тепер його ніхто не міг бачити. Навіть, якщо б він і сказав щось,форма ніши і
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Епоха слави і надії, Євгеній Павлович Литвак», після закриття браузера.