Читати книгу - "Несподівана вакансія"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Вона сперлася на ручку, скорчила Ніккі й Ліан дурнувату міну, й усі знову засміялися.
— Ви подивіться! — засяяв Баррі. — Та вона вроджена веслувальниця!
Чи справді Кристал зробила все аж так добре? Тесса не розбиралася у веслуванні, тож не могла нічого сказати.
— Випрям спину, — звелів Баррі, — бо інакше можеш травмуватися. Отак. Тягни… тягни… оце техніка… ти що, веслувала раніше?
Тоді Кристал і справді випростала спину й почала веслувати як належить. Вона вже не дивилася на Ніккі й Ліан. Піймала ритм і увійшла в раж.
— Чудово! — сказав Баррі. — Подивіться на неї… ідеально! Саме так це робиться! Оце молодчина! І ще раз. І ще раз. І…
— Боляче! — зойкнула Кристал.
— Я знаю. Зате матимеш руки, як у Дженіфер Еністон, — усміхнувся Баррі.
Залою прокотився легенький смішок, але цього разу вони сміялися разом з ним. Чим підкоряв їх Баррі? Він завжди був такий справжній, такий природний, такий упевнений у собі. Тесса знала, що найбільший страх підлітка — бути висміяним. Позбавлені цього страху, а таких і серед дорослих було не так уже й багато, мали природний авторитет серед молоді, вони ставали найкращими вчителями.
— Відпочивай! — скомандував Баррі, і Кристал захекано злізла з тренажера, потираючи руки. Обличчя їй розчервонілося.
— Треба кидати курити, Кристал, — сказав Баррі, і цього разу всі вибухнули гучним реготом. — Добре, хто ще хоче спробувати?
Коли Кристал знову долучилася до однокласниць, то вже ні з кого не сміялася. Вона заздрісно спостерігала за кожною новою веслувальницею, постійно зиркаючи на бородате обличчя Баррі, щоб бачити його реакцію. Коли Кармен Льюїс зовсім завалила спробу, Баррі сказав: «Покажи їм, Кристал», — і вона аж засяяла, повертаючись до тренажера.
Але наприкінці тренування, коли Баррі попросив підняти руки тих, хто хотів би записатися в команду, Кристал так і стояла, склавши руки на грудях. Тесса помітила, як вона глумливо похитала головою, коли Ніккі пробурмотіла їй щось на вухо. Баррі ретельно записав імена усіх зацікавлених дівчат, а тоді підвів очі.
— І ти, Кристал Відон, — мовив він, показавши на неї пальцем. — Ти також будеш з нами. Ти мені головою не хитай. Я дуже розгніваюсь, якщо не побачу в команді тебе. У тебе природний талант. А я не люблю, коли такі природні таланти пропадають. Крис… тал, — голосно вимовив він, записуючи її ім’я, — Ві… дон.
Чи думала Кристал про свій природний талант, приймаючи душ після уроку? Чи носилася вона того дня з думкою про свій новий хист, немов із неочікуваною валентинкою? Цього Тесса не могла знати; але на подив усіх, окрім хіба що Баррі, Кристал знову прийшла на тренування.)
Кей саме знайомила Коліна з відсотком рецидивів у «Белчепелі», на що той завзято кивав головою.
— Треба показати це Парміндер, — сказав він. — Я подбаю, щоб вона отримала копію. Так-так, це дуже важливі матеріали.
Тесса відчула легеньку нудоту і взяла четверте печиво.
X
По понеділках Парміндер працювала допізна, а Вікрам теж зазвичай бував у лікарні, тому троє дітей сімейства Джавандів самі накривали на стіл і готували собі вечерю. Часом вони між собою сварилися, часом разом з чогось сміялися, але сьогодні кожен був заглиблений у власні думки, і всі приготування вони закінчили дуже швидко і без зайвих розмов.
Суквіндер не сказала ані братові, ані сестрі про те, що хотіла прогуляти школу, змовчала вона й про погрози Кристал Відон побити її. Цими днями вона взагалі аж надто багато всього тримала в собі. Вона страшенно боялася ділитися своїми таємницями, бо не хотіла виставляти напоказ свій дивний внутрішній світ, у який Жирко Вол міг проникати з такою моторошною легкістю. Але вона розуміла, що не зможе надовго втаємничити все, що сталося з нею цього дня. Тесса попередила її, що має намір зателефонувати Парміндер.
— Я мушу подзвонити твоїй мамі, Суквіндер, ми завжди так робимо, але я спробую їй пояснити, чому ти це зробила.
Суквіндер відчула майже симпатію до Тесси, хоч та й була матір’ю Жирка Вола. Вона боялася реакції матері, але її зігрівала крихітна надія, що Тесса заступиться за неї. Можливо, усвідомивши всю глибину відчаю Суквіндер, мати, нарешті, хоч трохи привітніше ставитиметься до неї, не буде постійно розчарована, не осуджуватиме її з незмінно кам’яним виразом обличчя?
Коли, нарешті, відчинилися вхідні двері, вона почула, як її мама говорить пенджабською мовою.
— Ой, ні, тільки не та клята ферма, — застогнала Джасвант, притуливши вухо до дверей.
Джаванди володіли у Пенджабі ділянкою землі, яку отримала найстарша сестра, Парміндер, у спадок від батька, що не мав синів. Джасвант і Суквіндер часто говорили про те, яке місце займала у свідомості їхньої родини ця ферма. На їхній неабиякий подив деякі зі старших родичів, здається, тільки й чекали, коли ж нарешті вся сім’я повернеться туди. Батько Парміндер усе життя надсилав на ферму гроші. Там жили й працювали її троюрідні брати, непривітні й озлоблені. Ферма була предметом постійних сварок між родичами матері.
— Баба знову нарікає, — тлумачила розмову Джасвант, прислухаючись до приглушеного голосу Парміндер за дверима.
Парміндер трохи навчила свою найстаршу доньку пенджабської мови, а решту Джас перейняла від двоюрідних братів. Дислексія Суквіндер не дозволяла їй вивчити дві мови, і вона навіть не намагалася цього зробити.
— …Гарпріт усе ще хоче продати ту частку під дорогу…
Суквіндер почула, як Парміндер скидає з ніг черевики.
Вона воліла б, щоб саме сьогодні ніхто не докучав матері тією фермою. Від цього в неї завжди псувався настрій. Та коли Парміндер штовхнула, відчиняючи, кухонні двері, й Суквіндер побачила її схоже на маску обличчя, з неї випарувалися останні залишки сміливості.
Парміндер привіталася з Джасвант і Раджпалом легеньким помахом руки, а тоді показала пальцем спочатку на Суквіндер, а потім на стілець, маючи на увазі, що Суквіндер має сісти й чекати, поки закінчиться телефонна розмова.
Джасвант і Раджпал побігли нагору. Суквіндер чекала під стіною з фотографій, що виставляли напоказ цілому світові її нікчемність, прикута до стільця мовчазним наказом матері. Розмова тривала ще дуже довго, але, нарешті, Парміндер попрощалася й поклала слухавку.
Коли Парміндер глянула на неї, Суквіндер без слів збагнула, що марно було на щось сподіватися.
— Отже, — почала Парміндер. — Мені на роботу дзвонила
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Несподівана вакансія», після закриття браузера.