Читати книгу - "Пані Язикатої Хати, Ялинка Ясь"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
-Тихіше ти, вгамуйся! - шипіла на когось Матильда, - вона спить! Іди поки звідси, Гор!
-Пусти мене, вимісок! Вона моя, чуєшь?! Моя! – проревів Гор.
-Твої у лісі гриби та шишки! - відповів Мітя таким же риком і будинок здригнувся.
«Воля до неволі приведе»
Розбудив Стьопку лагідний дотик до щоки. Вона розплющила очі і побачила у напівтемряві Мітю, що сидів навпочіпки перед ліжком.
-Привіт, - прошепотів він, - як ти?
-Привіт, - Стьопка сіла на ліжку, виявивши, що одягнена в чужу сорочку, що ледве прикривала стегна, - нормально, а ти чого шепочеш?
-Щоб ніхто не почув, звичайно.
-А чому?
-Панні, я запитати тебе хотів. Відповідай тільки чесно і я відразу ж піду, - водяник швидко зашепотів, - вибач, тема делікатна, але яка вже є. Ти хочеш, щоб твій відкат заспокоїв Гор?
-Не зрозуміла?
-Він зараз тут разом із сином. Чекають, поки ти прокинешся.
-І що?
-Твій відкат нікуди не подівся. Я чув, як Матильда казала, що коли зілля вивітриться, все почнеться з початку.
-Кому казала? – насупився Стьопка.
-Ліснику. Він хоче забрати тебе.
-Що означає забрати, я що, авоська?
-Послухай, ти можеш вийти до них та поговорити. Підозрюю, він схопить тебе в оберемок і віднесе до себе, а ти не в тому стані, щоб опиратися. Зараз він там лається з Микитою, той трохи гальмує його натиск, але з лісником він довго не впорається. Загалом я пропоную тобі втекти зі мною. Обіцяю, що не зроблю нічого без твоєї згоди.
-Мітю...
-Я не тисну. Я пропоную допомогу. Що б ти не обрала, це не вплине на моє ставлення до тебе. Вашого зв'язку з його «звіром» тільки сліпий не побачить. Але якщо тобі потрібний час, щоб подумати перед остаточним вибором, я до твоїх послуг.
-Стривай, ти сказав, що відкат повернеться? — Стьопа з усього почутого зачепилася лише за цю фразу, — але що мені робити? – мало не заплакала.
-Повернеться і, напевно, скоро. Як з ним упоратися тепер я знаю. Знає це і Гор, тому чекає на тебе.
-І... Як впоратися? — Стьопка була рада, що в кімнаті напівтемрява і Мітя не бачить колір її щік.
-Тобі потрібна насолода... - сказав просто, не відводячи погляду.
-Блін, але...
-Але не обов'язково від контакту з чоловіком, не бійся!
-З жінкою? – у Стьопки аж очі розширились. А Мітя пирснув зі сміху.
-Навіщо, є способи зробити це самостійно. Ну, чи з чиєюсь допомогою…
-Ти пропонуєш тихо втекти і зайнятися... онанізмом? - вона все-таки вимовила це слово.
-Я був би щасливий запропонувати свою допомогу, але думаю ти відмовишся. – усміхнувся.
-Блін, Гор би мені вибору не дав... Я згодна, Митю, давай втечемо.
-Добре! - Мітя підвівся на ноги і простяг їй покривало, - замотайся в нього, а то твій одяг там, - махнув головою у бік дверей.
-А як ми підемо?
-У вікно.
Степанія замоталася у покривало і підійшла до вікна. Мітя вже був по той бік і допоміг вибратися. Як тільки вона опинилася на вулиці, водяник підхопив її на руки і почав тихо крастись уздовж стіни. Коли вони проходили повз вікно вітальні, почули уривок розмови:
-Я вже любив її, коли ти ще під стіл пішки ходив! –кричав лісник-Гор.
-Ага! Знаю я твоє кохання! Однолюб, але багатойоб! – відповів Микита.
-Хлопчики, ну що ви сваритеся, як не рідні… – це була Матильда.
«Стійкість гірка, але плід її солодкий»
Поки Стьопка обмірковувала, що могла б означати фраза сина, кинута батькові, водяник встиг донести її до річки.
-Не злякаєшся? Ми стрибнемо, - шепнув на вушко, - тримайся за шию і заплющ очі!
Стьопка вчепилася в Мітю, сховала обличчя на його грудях і затримала подих.
Стрибок був такий, як уперше, тільки продовжувався трохи довше. Світ забарвився в блакитний колір, тіло охопило холодом. Стьопка відразу промерзла до кісток.
-Все, заспокойся, ми вдома... - ласкавий шепіт змусив жінку полегшено видихнути та розслабитися.
-А... це не в мене вдома, - Стьопка озирнулася на всі боки і зрозуміла, що вони стоять біля річки, ось тільки виглядала вона інакше і берег був не таким, як у селі. Навколо все ще панувала тепла погода, трава стелилася по землі зелено-зелена, а біля води густою стіною росли верби, щось приховуючи за густими ліаністими гілками. Надворі був теплий вечір, яскраво світили зірки, співали цикади.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Пані Язикатої Хати, Ялинка Ясь», після закриття браузера.