Читати книгу - "Коли закінчиться ненависть , Лада Короп"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
– Про що думаєш? – Орест підходить до мене ззаду, коли я стою на терасі котеджу й дивлюся на зоряне небо.
– Та так. Ні про що, – відповідаю.
– Ого. Хіба так можна?
– Можна, якщо сильно захотіти, – бачу як Орест обходить мене і стає поряд.
– В мене так не виходить, – Орест ліктями опирається на поруччя тераси й теж підіймає голову вверх. – Чому? Забагато думаєш?
– Та ні. Просто привиди минулого не дають мені спокою.
– Тобто? – Знаєш, коли багато років живеш наче в фільмі жахів, то починаєш розуміти, що вони стають твоєю звичайною реальністю, – Орест міцно стискає поруччя. До побіління кісточок пальців.
– Ти маєш на увазі в'язницю? – не знаю чому та я відчуваю, що зараз не повинна відштовхувати Ореста. Йому потрібно виговоритись.
– Так. Навіть після декількох років свободи я розумію, що все ще трохи залишаюся там. Інколи минуле нас не відпускає до кінця. Важко зітхає Орест.
– Так, згодна з тобою. Але якщо постійно жити минулим, то неможливо будувати майбутнє.
– Неможливо. От і я зруйнував власне майбутнє. Тільки через образи минулого. Я мовчу й роздивляюся сузір'я на небі.
Мене цього навчила мама. Вона дуже полюбляла кожного вечора сидіти на балконі й вивчати нічне небо. Орест тим часом продовжує: – Кожної ночі я повертаюся туди. Ніби я досі ув'язнений. Але зараз мене мучать кайдани совісті. І це ще гірше. Бо сидів я несправедливо, а все інше....
– Мені шкода, що все так сталося. Ну я маю на увазі в'язницю, – тихо відповідаю.
– Дивно це чути саме від тебе.
– Чому це?
– Ну хоча б тому, що все це сталося по вині твого старшого брата, – відповідає Орест з напругою.
– Я знаю. Й не виправдовую його. Думаю Ренат не мав права підставляти тебе, – кажу обережно.
– Марто, інколи наші вчинки виправдовують наші дії, – зненацька заявляє Орест.
– Нічого не розумію. Ти що вважаєш, що Ренат зробив правильно? – витріщаюся на Ореста.
– Ні, звісно. Але все це він робив заради кохання. Він хотів мою дівчину. Тому зруйнував моє життя. – Ти кажеш про Ярину?
– Так. Я давно помічав, що Ренат заглядається на неї. Але ніколи не думав, що він переступить кодекс дружби. А воно он як сталося....
– Кодекс дружби? – питаю здивовано.
– Ага. Ми з Ренатом та ще декількома хлопцями уклали договір. З певними правилами. Які не можна порушувати.
– Ренат виходить порушив, – здогадуюся.
– Це все дурниці. Головне полягає в тому, що я йому довіряв. Наче брату. До останнього. Навіть коли вже був у в'язниці, – гірко всміхається Орест.
– Послухай я не знаю до деталей, що у вас тоді сталося. Але я вважаю, що ти молодець. Тому що не здався. Навіть в'язниця не могла тебе зламати, – промовляю.
Так я ображена на Ореста. Але в деякому сенсі його можна зрозуміти. Він завдавав всім біль тільки тому, що сам наче поранений звір. Десь глибоко в душі я йому співчуваю.
– Дякую, Марто. Але ти маєш знати одне. Ти ні в чому не винна. Я можливо ніколи не пробачу твоєму братові. Але ти до цього не маєш ніякого стосунку.
– Оресте, вже пізно про щось жаліти. Між нами забагато "але". Справа ж зовсім не в Ренатові. Ти розбив мені серце і тут вже нічого не допоможе, – розумію, що можливо мені не потрібно було так гостро реагувати.
Та поки що я тільки хочу одного. Повернутися якнайшвидше до міста.
▪︎▪︎▪︎▪︎▪︎
ШАНОВНІ ЧИТАЧІ ДІЛІТЬСЯ ВАШИМИ ВРАЖЕННЯМИ СТОСОВНО РОЗДІЛУ. ЧЕКАЮ З НЕТЕРПІННЯМ. ПРОШУ ВИБАЧЕННЯ ТИМ КОМУ НЕ ВІДПОВІЛА. НЕ ЗАВЖДИ ВИСТАЧАЄ ЧАСУ. ДЯКУЮ ЗА ПОРОЗУМІННЯ.
І НЕ ЗАБУВАЙТЕ ПРО НОВИЙ ГРАФІК ОНОВЛЕНЬ. ДВА РАЗИ НА ДЕНЬ.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Коли закінчиться ненависть , Лада Короп», після закриття браузера.