Читати книгу - "Пані Язикатої Хати, Ялинка Ясь"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
-Я не крекчу!
-Добре, чим ти незадоволений, тоді?
-Я дуже задоволений, Панні, - запевнив, зітхнувши, - просто...
-Просто, все не просто... - вона тицьнулася носом у його щоку, - чому ти без щетини?
-Нещодавно поголився.
-Навіщо, збирався на побачення? Хто голиться на ніч?
-Нікуди не збирався. Я не ходжу на побачення… тепер.
-Тепер?
-Після того, як відчув, що вже не вільний.
-Мене маєш на увазі? - поки Стьопка з ним говорила, у неї була можливість хоч якось відволіктися, хоча зізнатися, його запах і руки зводили з розуму. «Цікаво, – подумала вона, – а якби на його місці був, наприклад, сусід. Мене так само ковбасило б? Сусід згадався, бо його Стьопка вважала менш небезпечною для свого тіла «спокусою». «Треба випробувати при нагоді...»
-Кого ж ще...
-А скільки тобі років, Мітю? - змінила тему.
-А на скільки виглядаю?
-Ну... коли я тебе побачила вперше, ти мені здався зовсім молодим, років так на двадцять. А востаннє взагалі, старим.
-Мені тридцять чотири.
-Так? Хм…
-Що?
-Дивний вибір професії, як не для хлопчика, вибач…
-А що такого?
-Кур'єр...
-Я не кур'єр. "Делівері" моя фірма. А привіз посилку тобі особисто, тільки тому, що їхав дорогою, а службовець захворів.
-О-о-о…
Повисла пауза.
-Ти так дихаєш, втомився?
-Ні, Панні, ти для мене не важка, не хвилюйся.
-А чому ти...
-Ми вже майже прийшли. Далі тобі самій.
-О, точно, - Стьопка навіть засмутилася, що доведеться залишити комфортні обійми.
-Ти як? - водяник опустив її на ноги, але обіймати не перестав, - стоїш?
-Напевно…
-Далі ти сама, не можна, щоб хтось бачив куди підеш від дуба.
-Ти все знаєш, так? - усміхнулася.
-Ні, на жаль, не все, - сказав гірко.
-А чого не знаєш? - не втрималася і погладила його по щоці. Він притулився до її долоні і прикрив на мить очі.
-Іди, Панні... не те...
-Не можу, ти мене тримаєш…
-Так?
-Угу. Потримай ще трохи, і я піду…
-Ти хочеш побути зі мною тому, що відкат? Насправді я тобі не подобаюсь? – спитав сумно.
-Я не знаю, вибач…
-Нічого. Я також не хочу тебе відпускати. Але треба. Я не залізний.
-А... Ти... теж?
-Що?
-Як я, голодна самка?
-Ні, я голодний самець! - засміявся тихо, - так що краще не притискайся.
-Угу... піду.
-Цілувати тебе, напевно, не варто?
-Не варто. У мене перегар і цибуле-часниковий штинь.
-М-м-м, люблю домашню ковбаску…
-Ти такий смішний, дякую, що відволікаєш, - Стьопка на мить міцно стиснула руки навколо його талії і рішуче відсторонилася, - піду.
-Я дочекаюся тебе... - сказав зовсім тихо і відвернувся.
Відстань, що залишилася, Стьопка пройшла сама, витративши останні сили. Обійшла три кола і впала на траву, опинившись на Поляні.
________________________________
Затятий – хибно премудрий;
Невіглас – грубіян;
Лоха – дура;
Вітрогонка – безглузда сварлива баба;
Остовпінь – дурень;
Штинь – поганий запах.
Сподобався роздiл? Чесна оцінка допоможе авторові у написанні книги. АнонімноУвага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Пані Язикатої Хати, Ялинка Ясь», після закриття браузера.