Читати книгу - "Коли закінчиться ненависть , Лада Короп"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Орест приводить мене в ресторан. Доволі гарне місце. На березі озера з альтанками та басейном. Який зараз правда не працює через те що надворі зима.
Ми заходимо до великої зали. Ресторан точно як і котедж побудований повністю з дерева. Зала велика й простора. Підлога устелена килимами хорошої якості. Люстри з венеціанського скла. Помітно, що власник вклав багато грошей в цей заклад.
Нас проводять до столика. Я обережно сідаю. Перед цим Орест дбайливо відсуває стілець. Він взагалі останнім часом дивно поводиться. Такий чемний та турботливий. Трохи незвично.
Ми робимо замовлення. Орест бере пляшку з білим вином і розливає по келихах.
Я пригублюю трохи й дивлюся на Ореста поверх свого келиха.
Він абсолютно серйозний. Обличчя непроникливе.
– Ти визначилася з замовленням? – спокійно питає.
– Так. Я буду це і це, – показую пальцем у меню.
– Мені теж саме, – промовляє Орест до офіціанта, який підійшов, щоб взяти замовлення.
Хлопець киває і зникає у дверях, які певно ведуть на кухню.
– Чому тут так тихо? – раптом виривається у мене.
– Бо ми сьогодні тут одні, – відповідає Орест.
– В сенсі?
– Марто я замовив весь зал на цілий вечір. Сьогодні ми будемо тут самі.
– Навіщо така трата грошей? Це безглуздо, – відповідаю.
– Не вважаю це безглуздістю. Я цей вечір хочу провести тільки у твоїй компанії, – Орест це каже таким тоном ніби я гола. Одразу ж червонію з голови до п'ят.
– Зрозуміло. То може перейдемо до замовлення? Я вже доволі зголодніла, – промовляю, щоб змінити тему розмови.
– Згоден я теж голодний, – спокусливо відповідає Орест. І Господи всевишній я розумію про який саме голод він зараз говорить.
Я натягнуто посміхаюся. Не знаю що відповісти.
Краще мати вигляд дурепи, аніж закоханої дурепи.
Так мої почуття до цього чоловіка все ще сидять десь глибоко в душі. Але я їх заховала по самі нічого.
Та все ж таки Орест й досі діє на мене магнетично.
Він моститься на стільці ніби йому не зручно. Потім наливає собі знову трохи вина й осушує келих до дна.
– Що ти зі мною робиш, жінко? – чую його бурмотіння.
Й чомусь мені одразу на пам'ять приходять відверті сцени. Те що ми робили разом.
Наші палкі поцілунки, наш перший раз, потім другий.... Ну все досить.
Так вимушена визнати, що хоча б у ліжку ми ідеально підходили один одному.
Орест це сам визнавав і неодноразово.
Починаю важко дихати й зітхати. Потім махати на обличчя долонею. Якщо він зрозуміє чому, то я пропала.
Орест знову вирішить, що я наївна та закохана ідіотка.
– Ось ваше замовлення. Смачного, – каже раптом з'явившись офіціант.
Це дуже доречно. Бо нарешті я зможу взяти себе у руки й трохи відволіктися.
Нанизую на виделку шматок м'яса й кладу до рота.
Смачно. Дуже.
Орест теж починає їсти. Тільки помітно, що апетит у нього не дуже.
Він скоріше ковиряє виделкою по тарілці.
– Марто, ти любиш музику? – раптом питає.
– Ну так. Живу. Я ж тобі раніше казала. Навіщо перепитуєш?
– Вибач, забув.
– Звісно. Ти й про мене забув. Що казати про музику, – хмикаю.
– Марто, давай не будемо псувати вечір...
– Ти перший почав.
– Гаразд більше не буду, – Орест кладе теплу долоню на мої пальці. Але я різко забираю руку, щоб він не подумав, що я так просто все забула.
– Давай просто їсти, – говорю й носом втикаюся у свою тарілку.
Навіть не помічаю як до зали заходять музиканти. Й починають грати мелодію. Мою улюблену.
❤️🔥❤️🔥❤️🔥❤️🔥❤️🔥
ШАНОВНІ ЧИТАЧІ ДІЛІТЬСЯ ВАШИМИ ВРАЖЕННЯМИ СТОСОВНО РОЗДІЛУ. ЧЕКАЮ З НЕТЕРПІННЯМ. ПРОШУ ВИБАЧЕННЯ ТИМ КОМУ НЕ ВІДПОВІЛА. НЕ ЗАВЖДИ ВИСТАЧАЄ ЧАСУ. ДЯКУЮ ЗА ПОРОЗУМІННЯ.
❤️🔥❤️🔥❤️🔥❤️🔥❤️🔥
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Коли закінчиться ненависть , Лада Короп», після закриття браузера.