Читати книгу - "Копальні царя Соломона. Прекрасна Маргарет"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Ігнозі затулив обличчя руками і деякий час мовчав.
— Серце моє болить, — сказав він нарешті. — Ваші слова розкололи його надвоє. Що зробив я вам, Інкубу, Макумазан і Бугван, що ви покидаєте мене і завдаєте мені цим такого горя? Ви стояли поряд зі мною під час заколоту і битви, невже ви залишите мене в день миру й перемоги? Чого хочете ви? Дружин? Вибирайте будь-яких дівчат у моїй країні. Місця, де оселитися? Дивіться — вся країна належить вам. Будинків, у яких живуть білі люди? Ви навчите мій народ, як їх будувати. Худоби, щоб мати м’ясо й молоко? Кожен жонатий чоловік приведе вам бика чи корову. Дичини для полювання? Хіба не бродять по моїх лісах слони і хіба не спить у тростині гіпопотам? Може, ви хочете воювати? Мої полки чекають ваших наказів. Якщо ж я можу дати вам іще щось, я дам вам і це.
— Ні, Ігнозі, нам усього цього не потрібно, — відповів я: — Ми хочемо розшукати свій рідний дім.
— Отже, так, — прикро сказав Ігнозі, й очі його блиснули, — ви більше любите це блискуче каміння, аніж мене, свого друга. Тепер у вас є каміння. Тепер ви повернетесь у Наталь і перетнете чорну воду, щоб продати їх і стати багатими, оскільки цього жадає серце кожної білої людини. Нехай буде прокляте через вас це каміння і нехай буде проклятий той, хто його шукає! Нехай смерть буде долею того, чия нога ступить у Чертог Смерті у пошуках багатства! Я сказав, білі люди! Ви можете йти.
Я торкнувся його руки.
— Ігнозі, сказав я, — скажи нам, коли ти мандрував у Країні Зулусів, а потім серед білих людей у Наталі, хіба твоє серце не знемагало за країною, про яку розповідала тобі мати? Твоєю рідною країною, де ти вперше побачив світ, де ти грався хлопчиком? Країною, яка була твоєю батьківщиною?
— Так, ти кажеш правду, Макумазан.
— Ось так і наші серця тужать за нашою країною, за нашими рідними місцями.
Настала мовчанка. Коли Ігнозі знову заговорив, голос його змінився:
— Я розумію, що означають твої слова. Як завжди, вони мудрі і сповнені розсудливості, Макумазан. Той, хто звик літати, не любить повзати по землі. Біла людина не може жити життям чорношкірих. Так, ви повинні піти, але серце моє повне смутку, тому що звідти, де будете ви, до мене не дійдуть звістки про вас. Але вислухайте мене, і нехай мої слова стануть відомі всім білим людям. Із цього дня шлях через гори закритий для всіх білих людей, якщо навіть комусь із них удасться дійти до них. Я не допущу сюди торговців з їхніми рушницями і ромом. Мої співплемінники будуть і надалі воювати списами і пити лише воду, як їхні прадіди. І я не допущу, щоб проповідники населяли страхом смерті їхні серця, щоб вони настроювали їх проти короля і прокладали дорогу для білих людей, які завжди ідуть за ними. Якщо якась біла людина підійде до воріт моєї країни, я відішлю її назад. Якщо прийдуть армії, я виставлю проти них усе моє військо, і їм не вдасться святкувати перемогу. Жодна людина не прийде сюди більше по блискучі камінці, ні, навіть якщо це буде ціла армія, тому що, коли вони прийдуть, я надішлю своїх воїнів, аби вони засипали копальню, розбили білі колони в печерах і заповнили їх камінням так, щоб ніхто не зміг навіть наблизитися до тих дверей, про які ви говорили і секрет яких загублено. Але для вас трьох, Інкубу, Макумазан і Бугван, дорога сюди буде завжди відкрита, тому що нема серед живих нікого, хто був би дорожчим моєму серцю, ніж ви, і я дозволю вам піти звідси. Інфадус, брат мого батька, візьме вас за руку і виведе звідси під охороною свого полку. Я дізнався, що є інший шлях через гори, який вій вам покаже; Прощайте, брати мої, відважні білі люди. Не шукайте більше зустрічі зі мною, тому що я не зможу цього пережити. Слухайте мене! Я видам указ, і його оголосять, передаючи з одного гірського хребта на інший, аби всі дізналися про нього.
Віднині народ шануватиме ваші імена, як імена наших померлих королів, і смерть спостигне того, чиї уста вимовлять їх64. Таким чином, пам’ять про вас вічно житиме в нашій країні.
Ідіть же тепер, поки мої очі, як очі жінки, не наповнилися слізьми. Колись, як ви зістаритесь і зберетеся разом погрітися біля вогню, — бо сонячного тепла вже не вистачатиме, щоб зігріти вас, — ви згадуватимете, як ми стояли пліч-о-пліч у великій битві, результат якої визначили наперед твої мудрі слова, Макумазан. Ви згадуватимете, як ти, Бугван, був вістрям рогу, що вдарив по флангах Твали, як ти, Інкубу, стояв, оточений кільцем Сірих, і люди падали під ударами твоєї сокири, як колосся під помахом серпа. Ви згадуватимете про те, як Інкубу знищив силу дикого буйвола Твали і стер на порох його гординю. Прощайте ж навік, Інкубу, Макумазан і Бугван, мої повелителі і друзі!
Із цими словами Ігнозі підвівся. Протягом кількох хвилин він дивився на нас у глибоких роздумах, а тоді накинув на голову край плаща, ніби для того, щоб сховати від нас своє обличчя.
Ми мовчки пішли.
На світанку наступного дня ми покинули Луу. Нас супроводжували полк Буйволів і наш давній друг Інфадус, який тяжко переживав неминучу розлуку з нами. Хоча було ще дуже рано, вздовж центральної вулиці міста стояла сила-силенна людей. Вони вітали нас королівським салютом, коли ми проходили мимо на чолі полку, а жінки кидали нам під ноги квіти і благословляли нас за те, що ми визволили країну від Твали. Все це справляло надзвичайно хвилююче враження і було зовсім не схоже на
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Копальні царя Соломона. Прекрасна Маргарет», після закриття браузера.