Читати книгу - "Третя крапля магії, Лариса Лешкевич"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Зухвале дівчисько дратувало його, Теумару не хотілося думати тепер про її долю, набагато більше його турбувало те, що він не може стримати обіцянку, дану Іві. Адже вона чекає на нього і, напевно, страждає через його затримку.
Але не могло бути й мови про те, щоб залишити Лянсіду в таку лиху і темну годину.
Розуміння того, що доведеться слати в Сетао вісника з листом для Іві, приводила Теумара у відчай. Він страждав, нестерпно сумував за жаркими поцілунками коханої, за солодким запахом її смолистого волосся. Тепер вона була йому потрібна, як ніколи в житті. Нестерпно захотілося відмовитися від усіх бід, забутись в її тяжких, палких обіймах.
Він тихо зайшов до кімнати, де на ліжку нерухомо лежав Ізенар. Очі його були розплющені, але погляд вражав своєю порожнечею і безглуздістю. Навколо нього клопотала Вілла.
Мер'ята сиділа з ногами на лежанці під протилежною стіною і мовчки слухала жалісливі голосіння служниці.
– Залиш нас ненадовго, – сказав Теумар.
Вілла схилила голову і безшумно вислизнула з кімнати.
– І що тепер? Ти поговорив із нею? – запитала Мер'ята, маючи на увазі Айну.
– Дуже важко говорити спокійно з тією, яка лише загрожує та каже грубощі! – посміхнувся Теумар.
– Вілла вважає, що батько одужає. Я вже послала за Уккою. Гадаю, вона погодиться покинути свої лісові нетрі... Батька поки що не можна пересувати, рани надто серйозні.
– Мене Іві чекає в Сетао! – з досадою відповів Теумар.
– Ти не можеш зараз покинути володіння.
– Знаю! Але мені не хочеться надсилати вісника. Іві може сприйняти це як образу. Адже я обіцяв їй…
– Одружитися? – хитро примружилась Мер'ята.
– Майже!
Вони обоє помовчали, невідривно дивлячись на застигло риси Ізенара. З кута його рота повільно потекла цівка крові. Мер'ята зістрибнула з лежанки, швидко підійшла і обережно витерла кров шматком чистої, змоченої у трав'яному настої тканини.
– Я думала про це, – промовила Мер'ята, прибираючи злипле тверде волосся з білого як простирадло чола Ізенара.
– І що?
– Я можу сама поїхати до Сетао і привезти сюди Іві.
– Одна? Нізащо! – заперечив Тумар.
– Ні, не одна... Ройкус поїде зі мною. Він відданий, добре володіє зброєю, знає мудрі слова…
Теумар збуджено заходив по кімнаті. Пропозиція сестри мала сенс, але відпускати її в таку далечінь, навіть із відданим слугою, новоявлений вождь Лянсіди все ж таки побоювався.
– Ну ж бо! – підсмикнула його Мер'ята, – невідомо скільки часу займе рішення всіх наших справ. Я можу поїхати завтра і через два чи три дні буду в Сетао.
– А що робити з етелянкою? – роздратовано спитав Теумар.
– Давай спершу визначимо мою поїздку, а потім подумаємо про Айну. Чи ти все ж таки не впевнений до кінця, що бажаєш бачити Іві тут, у домі?
– Послухай, адже справа не в цьому...
– А в чому?
– Я не можу одружитися без благословення батька, ти ж знаєш! – з прикрістю скривився Теумар.
– А хіба ти не думав про те, щоб залишитися в Сетао без його благословення? – лукаво спитала Мер'ята.
– Тоді я не був, по неволі, вождем Лянсіди. А оскільки мені тепер нікуди не подітися від влади, я маю бути прикладом для інших і виконувати давні завіти! – промовив Теумар сумно.
Він і сам не думав, що голос крові заговорить у його серці з такою непереборною силою.
– Вирішуй, братику! – усміхнулася Мер'ята.
– Добре ж! – сказав Теумар, після недовгих роздумів, – Вирушай у Сетао з Ройкусом і невеликим загоном найсильніших воїнів. Поїдеш під своїм ім'ям, ховатися ні до чого! Ти поговориш з Іві і спробуєш переконати її почекати ще трохи…
– А якщо вона не захоче чекати?
– Тоді робити нічого! Вези її сюди!
– Ти впевнений?
– Так! Я люблю її і збираюся одружитися. Батько, коли видужає, дасть своє благословення, а перед цим я заручусь підтримкою бога Вогню…
– Тоді я негайно приступлю до зборів! – радісно промовила Мер'ята, яка жадала цієї подорожі як ковтка свіжого повітря. Батька вона любила, але дивитися на нього, перебуваючого в такому жахливому стані, у відданої дочки не вистачало духу.
– Ще одне прохання, – сказав Теумар, поправляючи покривало, яким був прикритий Ізенар.
– Слухаю…
– Може, ти сама поговориш з Айною? Дівчина дівчину краще зрозуміє… Я побоююся зробити якусь помилку, перебуваючи поряд із нею.
– Добре! Відвідаю її ближче до вечора.
Теумар ласкаво поцілував сестру в чоло, і Мер'ята вийшла з кімнати, щоб зайнятися зборами в дорогу.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Третя крапля магії, Лариса Лешкевич», після закриття браузера.