Читати книгу - "Наречені на свята, Лана Кохана"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Я відліпилася від Тимоша, коли в голові запаморочилося від нестачі кисню.
— Це було… добре? — прохрипіла, не впевнена, про що саме питаю.
Поцілунок? Спуск? Усе разом?
— Та... — Тиміш важко дихав.
Його губи все ще були розтулені, але тепер червоні. Брови йшли здивованою дугою. Кучері скуйовдані, шапка перекосилася на бік.
Він до біса сексуальний, коли ошелешений!
— То… де вони? — Тиміш нахилився до мене.
— Хто? — також зашепотіла я.
— Мої родичі.
Я набурмосилася, Тиміш озирнувся.
— Хіба не для них було шоу?
Шоу. Мені наче ляпаса дали.
Я стиснула губи й присіла, щоб підібрати палички.
— Там, — махнула кудись убік. — Мені здалося, це був твій батько.
— Лізо, це дерево.
— Чудово. — Я з усіх сил намагалася не видати того, якою ідіоткою себе почувала. — Повернемося в Харків — запишуся до окуліста.
— Дати візитівку мого?
Я намагалася проковтнути прикрість, однак вона встала мені поперек горла.
— Якось обійдусь.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Наречені на свята, Лана Кохана», після закриття браузера.