Читати книгу - "Третя крапля магії, Лариса Лешкевич"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Ізенар почав втрачати терпіння. Час, відведений Уккою танув, як дим від багаття, а етелянське дівчисько все так само продовжувало наполягати, і ніякі солодкі промови та лагідні погляди на неї не діяли.
Найважливіше та першочергове – змусити Айну вимовити клятву перед богом Вогню, тоді їхній союз отримає благословення стихій. Але як цього досягти Ізенар ще не зовсім розумів.
Він уже і так і так умовляв її зробити один необхідний обряд, покликаний зміцнити їх, і без того щасливий шлюб, але Айна не погоджувалася і все благала дати їй ще трохи часу, щоб остаточно прийти до тями.
Ізенар чудово усвідомлював: як тільки дівчина здобуде пам'ять, жодного шансу на її кохання у нього не залишиться. Та й не тільки в нього.
Але тепер від думки про союз Айни та Теумара його кидало у глуху лють. За ці кілька днів він настільки звик до розуміння, що дівчина належатиме тільки йому та нікому іншому, що відмовлятися від своїх намірів не збирався. Він уже будував плани на той випадок, коли Айна згадає, хто вона насправді… Так чи інакше, але він зламає її впертість. У неї не залишиться виходу, окрім як скоритися своїй долі.
Але час поки що є. Всупереч порадам Укки, Ізенар велів підмішувати зілля у воду з лісового джерела, яку Айне приносили щовечора. Він ще раз переглянув усі стародавні книги, намагаючись знайти спосіб, що дозволить йому отримати бажане, не надто прислухаючись до почуттів своєї полонянки.
Ізенар уже не просто мріяв, він вірив, що стане батьком дитини, бажано дівчинки, покликаної воскресити давню магію і повернути з надр землі води Великої річки.
А Теумар хай робить, що хоче. Звичайно, одружитися з Іві йому ніхто не дозволить, а так... нехай хоч все життя тягнеться за її косою, якщо розуму немає. До того ж Іві слабка, її будь-якої миті можна прибрати з очей геть, глибоко в сиру землю. Або краще у сипучи піски… Там і без того зберігається чимало таємниць. Синок погорює трохи і заспокоїться… Мабуть, навіть краще, якщо він привезе свою коханку сюди…
Втім, про це ще буде час подумати. Зараз є речі набагато важливіші, ніж життя якоїсь дівки із Сетао!
Вождь Лянсіди пригладив жорстке скуйовджене волосся і рішучим кроком попрямував на жіночу половину будинку.
Айна, як завжди, тихо сиділа біля вікна і дивилася, як біжать по блакитному небу химерно змінюючись, білі, з темно-синьою облямівкою, хмари. Здається на них можна дивитися вічно, – таке споглядання не набридне, не втомить.
А інше Айну не приваблювало. На радість були верхові прогулянки околицями, але Ізенар не відпускав її на самоті, а їздити в його компанії Айна сама не хотіла, бо не відчувала себе поряд з ним у безпеці. Вона навіть не могла спокійно прогулятися подвір'ям, за нею невблаганно, немов чорна тінь, слідувала Вілла і все бурчала, що туди не можна і сюди не можна... не годиться пані бродити лісом, як простий городянці.
Тому Айна воліла сидіти у своїй кімнаті біля вікна, дивитись на небо та мріяти.
Ізенар постукав і, не чекаючи дозволу, увійшов.
Вілла, яка притулилася з вишиванням у дальньому кутку кімнати, одразу шанобливо схопилася, а Айна лише байдуже повернула голову і легенько, ледь помітно кивнула.
Ізенар зробив промовистий жест. Вілла мовчки, миттю покинула кімнату.
– Що тебе знову турбує, моя ненаглядна? – пом'якшуючи суворий голос, сказав Ізенар, наближаючись до Айни.
Та встала і обернулася спиною до відчиненого вікна, а обличчям до Ізенара.
Він зробив вигляд, що не помітив, як напружилося її струнке тіло, як схвильовано почастішало дихання, і з величезною повагою підніс до губ її тонку долоню.
– Ні, зі мною все гаразд, – відповіла Айна, намагаючись стримати трепет похололих пальців.
– Завтра рівно рік, як ми одружені, – сказав Ізенар, – і маємо виконати неодмінний ритуал.
– Який ритуал?
– Повторити перед богом Вогню весільну клятву. Такі наші традиції.
– Традиції? – повільно промовила Айна.
– Так, моя ненаглядна, – посміхнувся Ізенар у сиву бороду, – а після цього ми залишимося разом…
– Але я…
– Послухай мене! – пристрасним пошепком вигукнув Ізенар і з непідробною ніжністю пригорнув дівчину до свого плеча.
У цей момент він любив її так, як нікого ніколи не любив, і готовий був навіть на колінах перед нею стояти, аби вона змінила гнів на милість.
– Я ні до чого не примушуватиму тебе, моя люба, клянуся прапорами Лянсіди! Але дозволь мені залишитись з тобою на всю ніч… Це буде священна ніч! Річницю чоловік та дружина мають проводити разом.
Айна настільки була вражена таким раптовим сплеском щирої ніжності, що кивнула, тим самим даючи зрозуміти, що згодна.
– Але ти не передумаєш, люба? – стурбовано запитав Ізенар.
– Ні, не передумаю…
Айна розглядала його обвітрене обличчя, порізане похмурими зморшками, його тверду, з сивиною бороду. Вона не могла знайти в ньому нічого, що могло б привабити її, але зрештою... Адже вона вийшла за нього заміж і не схоже, що насильно, інакше він би з нею не церемонився. А він поводиться як люблячий чоловік, то чому б не дати йому шанс? Аж раптом це допоможе їй згадати?
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Третя крапля магії, Лариса Лешкевич», після закриття браузера.