Читати книгу - "Третя крапля магії, Лариса Лешкевич"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Зазвичай Теумар спокійно реагувала на шпильки сестри, але вже кілька днів відчував він неспокій і глухе невдоволення.
Мер'ята права. Йому потрібен простір, вільний від Іві. Тому й не привіз він кохану до Лянсіди, не поселив її поряд із собою. І батько тут ні до чого… Ізенар не став би перешкоджати захопленням сина, які не торкаються благополуччя роду та всього володіння. Молодість на те і молодість, щоб розважатися.
Але Теумар дійсно був відданий своєму коханню і втіх на стороні не шукав, навіть якщо погляд його часом затримувався на якомусь розчервонілому, гарненькому личку, то, відвернувшись, він швидко забував про грайливу усмішку, якій вдавалося на коротку мить схвилювати його душу.
Ледве за братом зачинилися двері, веселий і глузливий вираз тут же зійшов з обличчя Мер'яти.
Але навіть братові, з яким звикла ділитися потаємним, не наважилася вона розповісти свій прихований біль.
Після тієї ночі в Сухому руслі, коли ледь не занапастила вона молодого вождя Етеляни, тихий смуток увійшов у її серце, а сни, які раніше були яскравими та щасливими, стали тривожними.
Сайм не залишав її пам'яті. Знову і знову згадувала Мер'ята його сильні руки і палаючий погляд, спрямований на її обличчя, і його прискорене диханням після битви із примарним звіром Кам'янистої рівнини…
З дитинства батько опікувався і оберігав її як зіницю ока, вселяв їй думку, що серед чоловіків немає для неї гідного.
Мер’яту душила така турбота, але батька, незважаючи на його важкий характер, вона любила, словами його вірила і змирилася з тим, що коли прийде пора, батько сам вибере їй нареченого.
До того ж, ніхто з чоловіків: ні тут, у Лянсиді, ні серед знатних гостей, що часом відвідували місто, не схвилював її душу, не змусив її серце битися частіше, хоча вона незмінно була присутня на всіх святах і бенкетах, збираючи захоплені, віддані погляди, спрямовані на її обличчя, волосся, тонку талію…
Її руки вже просив багато хто, але Ізенар усім відмовляв, казав, що час заміжжя для її дочки ще не настав. Прохання про заручини теж відкидалися, але вже самій Мер’ятой. Ізенар пообіцяв їй, що насильно заміж не видасть.
Але батько, у своєму бажанні нашкодити ворогові так захопився, що дозволив чоловічим рукам доторкнутися до неї, і цей дотик продовжував немилосердно палити не тільки тіло її, а й душу.
Що б сказав батько, дізнайся він про ті солодкі мрії, які тепер спокушають його дочку не тільки в гарячих снах, і які тепер мають ім'я…
Як їй хотілося знову побачити відважного вождя Етеляни! Незважаючи на виявлену біля порога смерті слабкість, Мер'ята вважала Сайма шляхетним та відважним. Він тричі пішов заради неї на ризик: торкнувся кинджалом магічних Сутінкових хащей, не знаючи до яких наслідків це може призвести, перетнув кордон ворожої території і без роздумів кинувся на небезпечного звіра…
Звук квапливих відволік дівчину від ніжних спогадів.
– Добре! – заявив Теумар, що виник на порозі.
Він швидко зайшов до кімнати і зачинив двері.
– Ти про що? – спитала Мер'ята, хоч вже й сама здогадалася.
– Завтра ж вирушу в Сетао за Іві! Вона чекає, коли я виконаю обіцянку, вона вірить мені!
– І де ти її оселиш? – байдуже запитала Мер'ята.
– Тут, у будинку – вільних кімнат вистачає…
– Батько не дозволить.
– Йому доведеться змиритися. Я не кажу, що одружуюся негайно, але хочу, щоб Іві постійно знаходилася поряд зі мною!
– Це звичайна впертість, братику. Хіба ти не розумієш, що потім уже не зумієш витурити її звідси?
– З чого ти взяла, що я цього захочу? – стурбовано запитав Теумар.
– Я лише попереджаю про наслідки, які можуть стати для тебе сюрпризом.
– Ще б пак! Ти ніколи не суперечила батькові, тому він душі в тобі не чує! – вигукнув Теумар.
– Що це таке? – Мер'ята здивовано підняла брови. – Невже ревнощі, любий?
– Та ні! – жваво заперечив Теумар і заходив туди сюди по кімнаті, інстинктивно стискаючи долонею рукоятку меча, що спочивав у піхвах на поясі. – Але батько повинен нарешті зрозуміти, що в мене є власні мрії та бажання! Поки він спокушає етелянку, я поїду до Сетао. Мені потрібно порозумітися з Іві. Нам час все вирішити остаточно і напевно! До того ж, я обіцяв…
– І тепер шкодуєш? – лукаво спитала Мер'ята.
– Ані трохи! Я кохаю її! Вона сниться мені ночами і, прокидаючись, я закохаюся в неї, ніби заново! – відповів Теумар, звернувши до сестри смагляве, широкоскуле обличчя.
Мер'яте не сподобався гарячковий блиск його очей, і в голові у неї мимоволі промайнула думка про якесь приворотне зілля. Але вона не поспішала ділитися своїми підозрами. Вона так само, як і будь-який обізнаний у чарах знала, що простушці Іві нізвідки здобути подібні знання.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Третя крапля магії, Лариса Лешкевич», після закриття браузера.