Читати книгу - "Цифрова Фортеця"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Та коли Двомасний нарешті зиркнув у дзеркало, то побачив, що чоловік, який пришпилив його до дзеркала, зовсім не схожий на його приятеля. Обличчя незнайомця було вкрите шрамами та побите віспою. Пара байдужих очей вирячилися на нього з-за окулярів у дротяній оправі. Чоловік нахилився, приклеївшись ротом до вуха хлопця, і спитав химерним здушеним голосом:
— Adónde fué? Куди він поїхав?
Ці слова прозвучали якось огидно й шепеляво, від чого панк закляк, паралізований страхом.
— Куди він поїхав? — повторив голос. — El Americano.
— До... до аеропорту. Aeropuerto, — відповів, заїкаючись, Двомасний.
— Аеропуерто? — перепитав чоловік, пильно вдивляючись темними очима у відображення губ хлопця в дзеркалі.
Панк кивнув.
— Tenía el anillo? Перстень — у нього?
Перепуджений малий похитав головою.
— Ні.
— Viste el anillo? Ти той перстень бачив?
Двомасний помовчав. «Яка ж відповідь правильна?»
— Ти бачив той перстень? — настійливо перепитав приглушений голос.
Хлопець ствердно кивнув, гадаючи, що чесність піде йому на користь. Та не пішла. Через кілька секунд він сповз на підлогу з переламаною шиєю.
РОЗДІЛ 61
Джабба лежав на спині, наполовину увібравшись до розібраного головного комп’ютера. У роті він тримав ліхтарик у вигляді авторучки, у руці — паяльник, а на череві в нього лежала велика графічна схема. Він щойно закінчив приєднувати новий комплекс атенюаторів до пошкодженої материнської плати, коли ожив його стільниковий телефон.
— От зараза! — вилаявся він, намацуючи пристрій крізь купу кабелів. — Джабба слухає.
— Джаббо, це Мідж.
Комп’ютерник відразу ж повеселішав.
— Двічі за одну ніч? Дивись, підуть чутки.
— У шифровідділі виникли проблеми. — Міджин голос лунав напружено.
Джабба насупився.
— Ми ж уже про це сьогодні з тобою перетерли, пам’ятаєш?
— Це проблема зі струмом.
— Та я ж не електрик. Зателефонуй до відділу інженерного забезпечення.
— Купол — темний.
— То тобі ввижається. Іди додому й відпочинь. — І Джабба повернувся до своєї схеми.
— Темний, хоч в око стрель! — заволала Мідж.
Джабба зітхнув і відклав убік тоненький ліхтарик.
— Мідж, по-перше, там є автономне живлення, тому в куполі не може бути темно, хоч в око стрель. По-друге, Стретмору трохи краще видно, що відбувається в шифровідділі, аніж мені звідси. Чому б тобі йому не зателефонувати?
— Тому що це стосується безпосередньо його. Він щось приховує.
Джабба підкотив очі.
— Мідж, дорогенька, я тут увесь обплутаний кабелями, у мене повно роботи. Якщо хочеш зустрітися — я все кидаю й біжу до тебе. Якщо ні — то зателефонуй до відділу інженерного забезпечення.
— Джаббо, це серйозно. Я інтуїтивно відчуваю, що серйозно.
«Вона інтуїтивно відчуває? Тоді це дійсно дуже серйозно, — подумав Джабба. — Знову Мідж сіла на свого улюбленого коника».
— Якщо це не турбує Стретмора, значить, це не турбує й мене.
— У шифровідділі темно, як у могилі, чорт тебе забирай!
— А може, то просто Стретморові закортіло на зорі подивитися?
— Джаббо, я не збираюся з тобою жарти жартувати!
— Добре, добре, — пробурчав він, спираючись на лікоть. — Може, там закоротило генератор. Як тільки я тут закінчу, то сходжу до шифровідділу і...
— А аварійне живлення? — настійливо спитала Мідж. — Якщо генератор згорів, то чому не працює аварійне живлення?
— Не знаю. Можливо, Стретмор і досі ганяє «Транскод», і той споживає все аварійне живлення. На решту устаткування просто не вистачає напруги.
— Чому ж він тоді не зупиняє його роботу? Може, це через вірус? Ти раніше казав щось про вірус.
— Трясця твоїй матері, Мідж! — вибухнув Джабба. — Я ж тобі казав, що в шифрувальному відділі вірусів бути не може! Ти вже дістала своїм параноїчним страхом!
Потойбіч лінії запала довга тиша.
— О Мідж, вибач телепня, — стурбовано проворкотів Джабба. — Я тобі все поясню. — Його голос напружився. — По-перше, ми маємо «Лабети» — буквально жоден вірус не зможе крізь них проскочити. По-друге, якщо сталася відмова в мережі живлення, то апаратна проблема, механічна. Віруси не переривають живлення електрострумом, вони нападають на програмне забезпечення та дані. Що б там не відбувалося тепер у шифровідділі, воно жодним чином не пов’язане з вірусом.
Мовчанка.
— Мідж, ти мене слухаєш?
Відповідь Мідж була холодною, як крига.
— Джаббо. Я — на роботі. І я не збираюся вислуховувати, як на мене гримають за те, що я її виконую. Коли я телефоную запитати, чому устаткування вартістю в мільярди доларів поринуло в темряву, то я сподіваюся на професійну відповідь.
— Слухаюся, пані.
— Вистачить простого «так» чи «ні». Чи існує можливість того, що проблема в шифрувальному відділі пов’язана з вірусом?
— Мідж... я ж тобі вже сказав.
— Так чи ні. Може до «Транскоду» потрапити вірус?
Джабба зітхнув:
— Ні, Мідж. Не може. Це абсолютно неможливо.
— Дякую.
Комп’ютерник удавано хихотнув і спробував розрядити напруження.
— Окрім одного випадку: якщо Стретмор сам не створить вірус і не підкине його до «Транскоду» в обхід фільтрів.
Мідж спантеличено замовкла. А коли озвалася, то в її голосі з’явилися зловісні нотки:
— Кажеш, Стретмор може обійти «Лабети?»
Джабба зітхнув:
— Я пожартував, Мідж. — Але він зрозумів, що вже було пізно.
РОЗДІЛ 62
Командир та Сюзанна стояли біля зачиненого люка й сперечалися — що робити далі.
— Там, унизу, — мертвий Філ Картукян, — наполягав Стретмор. — Якщо ми викличемо допомогу, тут зчиниться безлад.
— То що ж ви пропонуєте? — сердито спитала Сюзанна, якій хотілося одного — якомога швидше забратися звідси.
Стретмор на мить замислився.
— Не питайте мене, як це сталося, — сказав він, поглянувши на замкнений люк, — Але схоже, ми щойно — і мимоволі — знайшли й нейтралізували Північну Дакоту. — Він ошелешено похитав головою. — Нам дуже пощастило, мушу вам сказати. — Здавалося, він і досі не міг усвідомити, що Ґейл був утаємничений у план Танкадо. — Як на мене, пароль Ґейла схований десь у його терміналі або вдома. Але хоч так, хоч сяк, а він потрапив у пастку.
— Чому б тоді не викликати охоронців будівлі, щоб вони відвезли його куди слід?
— Ще не час, — відповів Стретмор. — Якщо інженери-системники виявлять статистику про оцей нескінченний прогін,
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Цифрова Фортеця», після закриття браузера.