Читати книгу - "Бездоганна наречена, або Страшний сон проректора, Ольга Обська"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
У маленькій потаємній кімнаті стародавнього замку Розе-де-Кришталь знову горіло світло. Хазяїн приймав там гостю. Сьогодні він чекав від неї добрих новин. І не прогадав.
— Пристріт визрів, — відзвітувала вона.
— Ти впевнена?
— Чи не мене називають найкращою проклятійницею князівства? — оксамитово засміялася гостя. Сережка в її лівому вусі ледь чутно брязнула.
Так, саме її, Валенсію, вважають найкращою у таких справах, особливо коли йдеться про прокляття, пов'язані з амурними питаннями. Вона успадкувала від матері сильний дар та красу. Знав господар замку її мати, дуже цікава жінка. І дочка їй не поступається. При першому погляді на Валенсію виникає думка — фатальна жінка. Темне як смола волосся, виразні карі очі, пухлі чуттєві губи, родимка на лівій щоці, що приковує погляд. Напевно, особа, що накладає любовні прокляття, і має бути обурливо спокусливою. Не виглядати ж їй сірою мишею.
— Як довго він зможе чинити опір поклику зрілого пристріту? — запитав господар замку.
О, прокляття штовхатиме його на кардинальні вчинки. Його буде диявольськи штормити. Якщо, звісно, все вдалося як треба.
— Не довго, — посміхнулася Валенсія. — Все як ти хотів. За день-два чекай цікавих новин. Вони тобі сподобаються, — вона з усмішкою пограла блискучими браслетами на лівій руці.
Відразу видно — задоволена собою. Кажуть, амурним проклятійницям приносить задоволення мучити і карати чоловіків. Вони живляться їхніми любовними стражданнями.
— А що як він звернеться до сильного мага-проклятійника для зняття пристріту? Адже він напевно здогадався, що означає визрівання мітки.
— Нехай звертається, — хижо посміхнулася Валенсія. — Подивимося, який смертник наважиться знімати моє прокляття.
Господар замку зрозумів, що гостя має на увазі. У проклятійників свій світ, своє співтовариство, свої чвари, свої рахунки.
— Мої люди стежать за ситуацією, — обнадіяла вона господаря. — Все під контролем.
Цікаво, кого вона найняла шпигувати за своєю жертвою? Когось із викладачів чи когось зі студентів?
— Щойно станеться те, чого ти чекаєш, я прийду отримати свою останню плату. Сподіваюся, моя винагорода вже готова?
В якості останньої винагороди вона зажадала браслет. Куди їй? У неї і так на кожній руці по десять штук вже зібрано. Валенсія попередила, що браслет може бути будь-яким — дорогоцінний метал не є обов'язковим, але назвала іншу умову. Браслет повинен бути «заплямований» — побувати на руці чоловіка, який вдається до позашлюбного кохання. Напевно, Валенсія потім використовуватиме такий браслет у своїх магічних проклятійних ритуалах.
— Твоя винагорода майже готова, — запевнив господар замку.
— От і чудово, — Валенсія піднялася з-за столу. — Не проводжай. Дорогу пам'ятаю.
Тереса не могла зрозуміти, що задумав Джозеф. Щойно допоміг піднятися на стілець, щоб разом ловити кота, а тепер, навпаки, зліз сам і зняв її. Що б це могло означати?
Хотілося зрозуміти плани Джозефа, але думки Тереси не сказати, щоб були зрозумілими. Заважала спека. Причому мова не лише про розпечене повітря. Її жахливо відволікав від раціональних міркувань напівоголений стан Джозефа.
Коли він попросив дозволити йому зняти сорочку, вона, звісно, дозволила. Так ганятися за котом у гарячому приміщенні — можна й тепловий удар отримати. Вона вважала, що проректор має повне право воювати з представником котячих, оголивши торс. Вона навіть відвернулася, щоб його не бентежити. Але довго Тереса не витримала. Цікавість змусила почати підглядати. Як вона могла пропустити це шоу?
— Ходи сюди, вусатий негіднику! Кому сказав? — гарчав Джозеф.
Але кіт — не студент, підкорятися наказам проректора не зобов'язаний. Він демонстративно знущався зі свого переслідувача. Підпускав близько, а потім відскакував. Джозеф переходив від мисливського азарту до гніву та назад. І той, і інший стани йому дуже личили. Тереса й не здогадувалася, які проректори звабливі та привабливі, коли ганяються без сорочки за котами. Чи це не всі, а лише цей окремо взятий індивід?
На його торсі і плечах напружувалася то одна група м'язів, то інша, залежно від того, в якій позі зараз він знаходився. І ця гра м'язів зачаровувала, тому що раніше нічого подібного Тереса не бачила і не скоро знову побачить.
Совість змусила її припинити безсоромне пусте підглядання лише тоді, коли кіт зник у шафі. Це був винятково підходящий момент, щоб зловити пройдисвіта. Тереса була впевнена, що Арчібальд зможе їм допомогти — треба лише встановити з ним ментальний контакт. Але чи зможе Джозеф впоратися з затриманням утікача самотужки? Аж надто вже котяра розумний. Вона вирішила приєднатися до авантюри.
Коли Джозеф підняв її на стілець, Тереса несподівано зрозуміла, що чогось не врахувала. Дуже складно ловити кота, коли стоїш поряд із напівоголеним чоловіком. Це здалеку він був просто гарний, як скульптури богів у столичному ботанічному саду. Тереса там одного разу бувала. Він викликав естетичне задоволення, як ті гіпсові статуї. Але це все здалеку. А зблизька... зблизька відчуття зненацька стали іншими — незнайомими. У них була дещиця цікавості, куди ж без цього — це друга натура Тереси, але крім цікавості було багато чогось іншого. Він перестав бути схожим на статую. От анітрішечки. Від нього йшло тепло. Ні, яке там тепло — жар. Його могутня грудна клітка ритмічно здіймалася. Він зволікав — не знімав руки з її талії. Ніяковість народилася в грудях і опустилася в живіт. Чому він так діє на неї? Чи всі напівоголені проректори викликають таку незрозумілу реакцію у студенток? Або лише виключно цей?
Тересі дуже хотілося обуритися з цього приводу, але вона не знала, до чого причепитися і як правильно сформулювати свій протест. До того ж треба було сконцентруватися на затриманні кота.
Але Джозеф несподівано спустився зі стільця сам і зняв Тересу. От і зрозумій тепер, до чого це. Вигадав якусь нову тактику полювання?
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Бездоганна наречена, або Страшний сон проректора, Ольга Обська», після закриття браузера.