Читати книгу - "Наказано вижити"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Відповідь переконлива… І, нарешті, дві останні позиції, Мюллер… Зробіть так, щоб ваша служба одержала тривожний сигнал із Фленсбурга, з морської бази грос-адмірала Дьоніца, про те, що на борту підводного човна особливого призначення ведуться недопустимі розмови серед офіцерів флоту… І почніть там роботу… Домовтеся з вашими людьми, які обслуговують підводний флот, щоб вони погодилися ввести в екіпаж п'ятьох ваших найдовіреніших колег… Нехай вони їдуть туди негайно… Нехай вони знають, що без вашої команди цей підводний човен не має права відійти від пірса ні на сантиметр… А ось цю папку з рядом питань у справі Рудольфа Гесса я довіряю не вам, а пам'яті ваших онуків. Прочитавши цю справу, можна зберегти головну таємницю рейху чи, навпаки, втратити її, хоч взагалі це було б прикро. — Немов злякавшись, що Мюллер може запитати його про щось, Борман швидко підвівся, віддав папку групенфюреру й сказав: — До побачення, ви вільні!
…Потім він прийняв Кальтенбруннера, перевіривши за годинником неможливість навіть випадкової зустрічі Мюллера з своїм безпосереднім начальником; прочитав три сторінки, які написав у концтаборі Канаріс, запитав, наскільки ці дані цікаві, вислухав відповідь, з неї було ясно, що така інформація в картотеках РСХА не зареєстрована, не кажучи вже про відділи армійської розвідки, сховав аркуші в сейф, зауваживши при цьому:
— А от через мене така інформація проходила, Кальтенбруннер, і це не та інформація! Канаріс віддає вам лузгу, спробуйте з ним ще трохи попрацювати, але, мені здається, ставити на нього немає смислу — вислизне… Якщо знову почне хитрити — ліквідуйте його: нема чого переводити табірну брукву й каву на безперспективну людину…
Потім він попросив Кальтенбруннера влаштувати йому зустріч з посланником Парагваю, але так, щоб ні одна жива душа, крім них двох, про цю зустріч не знала, і пішов зустрічати Кейтеля, який з хвилини на хвилину мав прибути з Майбаха, щоб доповісти фюрерові про становище на фронтах, — це робилося щодня…
…А пізно ввечері, за годину перед вечірньою нарадою в ставці, йому подзвонив Штірліц.
— Через два дні, — сказав Штірліц, коли вони побачилися, — вночі, в генеральному консульстві Швеції в Любеку рейхсфюрер Гіммлер почне новий тур переговорів з графом Фольком Бернадотом. Ці відомості абсолютні, і я вважав своїм обов'язком повідомити вас про це негайно…
— Спасибі, — замислено озвався Борман. — Коли б я не вірив вам і не мав змоги доручити, щоб цей факт перевірили, я назвав би це маячнею… Не за кордоном, а тут, не таємно, а на очах нації, в рейху! Немислимо! Ви повідомили про це Мюллера?
— Ні.
— Повідомляйте тепер його про все, Штірліц. Чим далі, тим мені буде важче приділяти вам час, ви ж розумієте, яка серйозна ситуація. Довіряйте Мюллеру, як мені, він дістав мої рекомендації в більшості позицій, які всіх нас непокоять.
Повернувшись у бункер, Борман пройшов у невеличку кімнату, де постійно жив його помічник, штандартенфюрер Цандер, разом з двоюрідним братом Бормана, начальником гвардії охорони Альбрехтом, і, щільно причинивши двері, сказав:
— Цандер, хто з близьких до рейхсмаршала людей послухає нашої поради?
— Майор Йоханмайєр, — відповів Цандер.
— Та ні, — з прикрістю заперечив Борман. — Він тепер ад'ютант фюрера, а не людина рейхсмаршала… Я питаю про тих, хто повсякчас перебуває разом з Герінгом…
— Полковник Хубер. Він ладен зробити мені будь-яку послугу.
— В нього шрам на лобі?
— Так.
— По-моєму, хтось із його родичів по дружині був зв'язаний із змовниками? Здається, двоюрідний дядько?
— Саме тому я й можу на нього покластися.
— Кандидатура хороша… Ви йому вірите цілком?
— У мене є для цього всі підстави…
— Гаразд… Ви маєте почати з ним роботу в тому напрямку, що Герінгу час уже подумати про передислокацію в Альпійський редут, щоб звідти продовжувати боротьбу з ворогом… Керувати авіацією з Карінхалле неможливо… Ви повинні лагідно, але точно нагадати Хуберу, а той, у свою чергу, рейхсмаршалу, що тут, у канцелярії, все може статися, тому наказ фюрера про те, що саме його, Герінга, призначено наступником Гітлера, може мати величезне значення для долі нації, особливо коли вищепоставлені зрадники доб'ються успіху в таємних контактах з ворогом… Нехай цей Хубер раз у раз нагадує Герінгу, що мир можливий тільки між солдатами, а Гіммлер ніколи не був солдатом, саме тому фюрер і увільнив його з посади командуючого групою армій «Вісла»… Так, так, наказ уже підписано, я вручу його вам… А він, Герінг, — солдат, цього в нього ніхто не відніме… Більше того, пообіцяйте Хуберу завжди тримати його в курсі подій, які відбуваються в бункері. Ще конкретніше — ввійдіть з ним у змову, зігравши роль людини, приреченої мною на загибель… Пообіцяйте йому, що передасте у потрібний момент ту дату, коли Герінг має проголосити себе наступником фюрера.
«Центр. Генерала Гудеріана знято з посади начальника штабу німецької армії. Його наступник — Ганс Кребс, який у минулому опинився в опалі, судячи із слів Мюллера, тому що був «дуже чемний по відношенню до росіян». Юстас».
«Юстасу. Чи можете одержати інформацію про міру готовності Кребса для контакту з тим, кого ми вам назвемо? Центр».
Начальник розвідки даремно чекав, що негайно надійде відповідь на цю телеграму, усвідомлюючи, який великий інтерес вона викличе в Берліні у тих, хто вів свою гру.
Штірліц відчував, як у Центрі ждуть його відповіді, йому тепер було ясно до кінця, що його зрозуміли дома, але він не став відповідати, знаючи, що Мюллер зараз сидить у своєму кабінеті, прикидаючи той варіант відповіді Москві, який йому вигідний, причому — цілком імовірно — він захоче обговорити цю пропозицію з Борманом і лише потім вигадає таку ситуацію, за якої скаже про Кребса те і так, що неминуче зацікавить Штірліца.
…Мюллер приїхав до нього не подзвонивши, перед світанком, стомлений, з помітними синцями під очима.
Увімкнувши приймач, він знайшов хвилю Лондона, настроївся на музичну передачу і тільки після цього важко сів у крісло.
— Зараз я розповім вам дещо таке, — сказав він, покашлюючи, — що кожному розсудливому члену націонал-соціалістської партії може здатися нісенітницею й жахом, але ідіотизм становища полягав в тому, що кожне слово в цьому документі, — він торкнув мізинцем папку, яку передав йому Борман, — істина. Подивіться сюди, Штірліц. Подивіться так, як умієте це робити ви, і поясніть мені, що це таке…
Інформація для роздумів — V
(Гесс)
«Нові дані, що їх одержала наша служба
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Наказано вижити», після закриття браузера.