Читати книгу - "Копальні царя Соломона. Прекрасна Маргарет"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Заклопотаний цими роздумами, я послав Амбопу по вождів, які зразу ж з’явилися, і я звернувся до них із такою промовою:
— Великі люди Країни Кукуанів і ти, Інфадус, слухайте! Ми не любимо хвастатися нашою могутністю, бо це означає втручатися у природний хід природи і завдати світові страху і збентеження. Але оскільки наша справа велика і ми розгнівані на короля за криваву різанину, яку ми бачили, і на ізанузі Гагулу, що хотіла умертвити нашого друга Ігнозі, ми вирішили здійснити чудо і подати вам знамення, яке побачать усі ваші люди. Підійдіть сюди, — сказав я, відчиняючи двері ватини і показуючи вождям на червону кулю Місяця, що заходив. — Що ви бачите?
— Ми бачимо місяць, що помирає, відповів один із них, який був, очевидно, вибраний для ведення з нами переговорів.
— Ти маєш рацію. Тепер скажи мені, чи може смертна людина погасити Місяць до призначеного часу його заходу і накинути пелену чорної ночі на всю Землю?
Вождь тихо засміявся:
— Ні, повелителю, жодна людина не зможе цього зробити. Місяць сильніший за людину. Людина може тільки дивитися на нього, і ніхто не в силі порушити його небесний хід.
— Ти так вважаєш? А я кажу тобі, що завтра ввечері, за дві години до півночі, ми зробимо так, що Місяць зникне з неба і Землю огорне глибокий морок, який триватиме годину і ще півгодини на знак того, що Ігнозі справді є законним королем кукуанів. Якщо ми це зробимо, то тоді ви повірите?
— Так, мої повелителі, відповів із посмішкою старий вождь, і решта вождів теж посміхнулася. — Якщо ви це зробите, ми повіримо.
— У такому разі це буде здійснено. Ми троє- інкубу, Бугван і Макумазан — заявляємо вам, що завтра ввечері ми погасимо Місяць. Ти чуєш, Інфадус?
— Чую, мій повелителю. Ти обіцяєш погасити Місяць, та ще вповні, коли він найяскравіше світить.
— Проте це ми зробимо, Інфадус.
— Добре, повелителю. Сьогодні, через дві години після заходу сонця, Твала пошле по повелителів, щоб вони були присутні на танку дів. Через годину після початку танцю ту дівчину, яку Твала визнає за найпрекраснішу, уб’є королівський син Скрагга. Її принесуть у жертву Мовчазливим, які сторожують ті гори. — І він показав на три скелясті вершини, де, як ми вже чули, закінчувалася Велика Дорога царя Соломона. — Нехай мої повелителі погасять Місяць і врятують життя дівчині. Тоді наш народ повірить їм.
— Так, — підтвердив старий вождь, усе ще ледь посміхаючись, — тоді наші люди вам повірять.
— За дві милі від Луу, — вів далі Інфадус, — знаходиться пагорб, зігнутий, як молодий місяць. У цьому укріпленому місці перебуває мій полк і ще три полки, якими командують ці вожді. Вранці ми подумаємо про те, як перекинути туди ще два чи три полки. Якщо мої повелителі насправді погасять Місяць, я у темноті візьму їх за руку, виведу з Луу і проведу їх туди. Там вони будуть у безпеці. І звідти ми будемо воювати проти короля Твали.
— Чудово! — відповів я. — А зараз залиште нас, бо ми хочемо трохи відпочити і підготувати все потрібне для чародійства.
Інфадус підвівся і, віддавши нам салют, вийшов із хатини у супроводі вождів.
— Друзі мої, звернувся до нас Ігнозі після того, як вони вийшли. — Невже ви справді можете погасити Місяць чи говорили цим людям порожні слова?
— Ми вважаємо, що зможемо це зробити, Амбопа… тобто я хотів сказати — Ігнозі, відповів я.
— Це дуже дивно, — сказав він. — Якби ви не були англійцями, я нізащо б цьому не повірив. Але англійські джентльмени не кажуть брехливих слів. Якщо нам судилося лишитися живими, ви можете бути впевнені, що я вас винагороджу за все.
— Ігнозі, звернувся до нього сер Генрі, обіцяй мені тільки одне.
— Я обіцяю тобі все, друже інкубу, навіть до того, як вислухаю тебе, — відповів наш гігант із усмішкою. — Про що ти хочеш мене просити?
— Ось про що. Якщо ти будеш королем кукуанів, ти заборониш вистежування чаклунів, те, що ми бачили вчора ввечері, і не каратимеш людей без справедливого суду.
Після того як я переклав ці слова, Ігнозі на мить, замислився і тоді відповів:
— Звичаї чорних людей не схожі на звичаї білих, інкубу, і вони не цінять своє життя так високо, як ви, білі. Але все ж я тобі обіцяю, якщо мені вистачить сил управитися з тими, що полюють на чаклунів, вони не вистежуватимуть більше людей, і жодна людина не буде страчена без суду.
— Я вірю тобі, Ігнозі. Ну, а тепер, коли ми вирішили це питання, — сказав сер Генрі, давайте трохи спочинемо.
Ми смертельно втомилися і тут же міцно заснули, проспавши до одинадцятої години ранку. Нас розбудив Ігнозі. Ми встали, вмилися і, ситно поснідавши, вийшли погуляти. Під час прогулянки ми з цікавістю розглядали кукуанські будівлі і з великим інтересом спостерігали за побутом жінок.
— Я сподіваюся, що затемнення усе ж відбудеться, — сказав сер Генрі, коли ми поверталися додому.
— Якщо ж його не буде, то всім нам каюк, — відповів я похмуро. — Ручаюся головою, що хтось із вождів конче розповість королеві все, про що ми з ними говорили, і він улаштує таке “затемнення”, що так це нам не минеться.
Вернувшись до себе, ми пообідали, решту ж часу дня приймали гостей. Деякі приходили з офіційним візитом, інші — просто з цікавості.
Нарешті сонце зайшло, і ми, лишившись самі, насолоджувалися двома годинами спокою так, як нам дозволяв наш невеселий настрій і похмурі думки. Було пів на дев’яту, як з’явився від Твали гонець І запросив нас на щорічне свято — великий танок дів, що повинен був невдовзі розпочатися.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Копальні царя Соломона. Прекрасна Маргарет», після закриття браузера.