Читати книгу - "Вибач та зрозумій, Катя Кірініна"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Аналізи хороші, вага та об'єм живота теж. Все відповідає нормі. Хочете знати стать дитини? — цікавиться Наталія Сергіївна, радіючи не менше за мене, що з моїм малюком все гаразд і вагітність проходить нормально.
— Так, звісно. Було б непогано, — відповідаю я, а в самої аж руки трясуться.
Це так зворушливо — лежати перед великим екраном і бачити, як сіпається у животі твоя дитина. Таке довгоочікуване маля, якого я вже шалено люблю.
— Не хвилюйтеся так, Олесю. Все чудово, — гінеколог наводить датчик на мій живіт і кілька секунд водить по ньому. — Бачите ручку? — вказує вона мені на екран.
— Так, дитина мені махає? — сльози стоять в очах, ніколи не думала, що це так мило.
Проте мені трохи сумно, що свою радість я можу розділити тільки з лікарем, яка за стільки часу стала для мене як рідна, але однаково цього замало.
Мені б дуже хотілося, щоб біля мене сидів чоловік, щоб подивився на екран і так само ж радів, як і я. Відмахуюсь від цієї думки, розуміючи, що сама прирекла себе на це, але зараз моє бажання не має значення. Зараз найголовніше, щоб моя дитина народилася здоровою і в належний термін.
— Це дівчинка, Олесю, — широко усміхається Наталія Сергіївна. — Вітаю, у вас буде чудова маленька, така ж гарна, як і ви.
Я усміхаюся у відповідь, але не можу й слова вимовити.
Звісно, я знала, що це буде дівчинка. Я це відчувала, але одна справа здогадуватися, інша справа — знати.
Маленька дівчинка. Як я про це мріяла. Ще трохи, малече, і ми будемо разом. Ти і я. Моя маленька любов.
Це настільки дивовижний стан, коли ти не належиш собі. Ти не просто людина — ти справжня жінка, яка подарує цьому світу дивовижне дитя. Я навіть не сумніваюся, що моя крихітка, буде такою, бо вона сама, що не кажи — диво.
Дитина з'явилася саме в той момент, коли вона була така мені потрібна, і я щаслива, нехай й іноді мене засмучують думки, що немає поруч Андрія. Але він сам вибрав таке життя, не моя провина, що чоловік розв'язував свої проблеми через штани.
Нехай мене іноді й мучить совість, що він досі не знає, що я вагітна.
Мені не вистачає сміливості розповісти йому, бо тоді він точно нікуди не дінеться і буде завжди присутнім у нашому житті, а наскільки я чула, у Заремського вже зовсім інші плани.
Ми йому не потрібні. Він, зрештою, чоловік, і якась чарівна дівчина зможе йому подарувати спадкоємця. Нехай, можливо, і не чарівна, але все ж таки, якщо він захоче — у нього все буде.
Виходжу щасливою з клініки, усміхаюся на весь рот і різко зупиняюся. Ноги наче ватяні, і намагаюся часто кліпати, щоб зрозуміти, що бачу реальну людину, а не фантом.
— Привіт, — несміливо звертається до мене чоловік. — Це причина, через яку ти відмовилася від роботи, яку я тобі пропонував?
Олександр вказує на мій живіт, що округлився, і злегка усміхається.
— Що ти тут робиш? — нервово запитую я.
Мені стає ніяково перед ним, і я поправляю сукню, хоча вона облягає мене, особливо не приховуючи цікавий стан.
Я не намагалася втекти, тому й не переїхала. Я дала собі обіцянку, що ховатися не буду, і якщо моєму колишньому чоловікові судилося дізнатися про мою вагітність, отже, так і буде. Хоча часом свербіли руки взяти та зателефонувати йому, або було бажання, щоб ми випадково зустрілися десь у місті та він побачив мій живіт, і… ось тут моя фантазія закінчувалася, бо я зовсім не розуміла своїх почуттів.
З одного боку, було б добре і навіть якоюсь мірою правильніше, але з іншого — я зовсім не знала, що робитиму. Біль від його зради так нікуди й не зник, його просто затьмарила вагітність, і я намагалася не думати про себе і про погане. Але Олександра, зізнаюся чесно, зовсім не очікувала побачити.
— Я тебе побачив, коли ти переходила дорогу, і вирішив дочекатися. Дуже радий тебе знову бачити, — чоловік підходить ближче до мене і легенько обіймає.
Не брешу, його обійми здаються мені такими м'якими й рідними, ніби він справді мені не чужий.
— Ти не поспішаєш? Може, поговоримо? — він відхиляється і простягає свою руку.
— Добре, у мене є вільний час, — погоджуюсь і простягаю свою руку у відповідь.
Його долоня тепла і дуже сильна, я на якусь мить, всього на частку секунди, розумію, що це саме те, чого я останнім часом так хотіла. І це точно позначається відсутність чоловічої уваги до моєї персони, інакше пояснити не можу свою реакцію.
Сподобався роздiл? Чесна оцінка допоможе авторові у написанні книги. АнонімноУвага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Вибач та зрозумій, Катя Кірініна», після закриття браузера.