Читати книгу - "Гаррі Поттер колекція (комплект із 7 книг)"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
- Гаразд, - поволі вимовив Гаррі. - Але... ти що, хочеш сказати, що це Каркароф підкинув у Келих моє прізвище? В такому випадку він прекрасний актор. Видно було, що він дуже розлючений. Хотів заборонити мені брати участь у змаганні.
- Ми знаємо, що він добрий актор, - підтвердив Сіріус, - він же переконав Міністерство магії його звільнити. Гаррі, я уважно читаю «Щоденний віщун»...
- Не ти один, - озвався з гіркотою Гаррі.
- ...і, судячи зі статті тієї Скітер, що з'явилася минулого місяця, на Муді таки нападали в ніч напередодні його прибуття у Гоґвортс. Так, я знаю, що вона вважає це черговою фальшивою тривогою, - поспіхом додав Сіріус, побачивши, що Гаррі вже роззявив рота, - але я чомусь так не вважаю. Мені здається, що хтось хотів завадити йому приїхати в Гоґвортс. На мою думку, дехто розумів, що їм буде значно важче досягти свого, коли Муді опиниться тут. Ніхто цього не стане ретельно перевіряти, бо Дико-зорові дуже часто ввижалися нападники. Але це не означає, що він не зуміє помітити справжню небезпеку. Муді був найкращим аврором міністерства.
- То... що ти хочеш сказати? - повільно запитав Гаррі. - Каркароф намагається мене вбити? Але... навіщо?
Сіріус завагався.
- До мене долинали дуже дивні чутки, - нарешті промовив він. - Останнім часом смертежери стали активніші. Вони з'явилися на Кубку світу з квідичу. Хтось вичаклував Чорну мітку... а потім... чи ти чув про ту відьму з Міністерства магії, котра десь зникла?
- Про Берту Джоркінз?
- Саме так... вона зникла в Албанії, тобто там, де, за чутками, останнім часом перебував Волдеморт... а вона ж мала знати про те, що готується Тричаклунський турнір.
- Так, але... малоймовірно, щоб вона просто так наштовхнулася на Волдеморта, - засумнівався Гаррі.
- Я знав Берту Джоркінз, - похмуро буркнув Сіріус. - Ми разом навчалися в Гоґвортсі, вона була на кілька років старша за твого батька і за мене. І була дурна як валянок. Скрізь пхала свого носа, а в голові ж - порожнісінько. Це, Гаррі, не найкраще поєднання. Мушу сказати, що заманити її в пастку було б дуже легко.
- То... то Волдеморт міг довідатися про турнір? - запитав Гаррі. - Ти це маєш на увазі? Думаєш, що Каркароф опинився тут за його наказом?
- Не знаю, - поволі вимовив Сіріус, - справді не знаю... Каркароф не повернувся б до Волдеморта без певності, що Волдеморт став достатньо могутній, щоб його захистити. Але, хоч би хто підкинув твоє прізвище в Келих, він це зробив не просто так. Тож я переконаний, що турнір виявиться доброю нагодою на тебе напасти під виглядом нещасного випадку.
- Мушу зізнатися, що це дуже вдалий задум, - похмуро підтвердив Гаррі. - Нічого не треба робити, тільки стояти осторонь і чекати, коли все зроблять дракони.
- О, дракони, - заговорив дуже швидко Сіріус. - Є один спосіб, Гаррі. Навіть не намагайся виконати паралітичне закляття - дракони дуже сильні, їх одинєдиний заклинач не подужає. Для цього треба з півдесятка чаклунів одночасно...
- Та я знаю, щойно сам бачив, - погодився Гаррі.
- Але ти можеш упоратися й сам, - вів далі Сіріус. - Є один спосіб, і для цього досить простого закляття. Треба...
Але Гаррі дав знак рукою, щоб Сіріус замовк. Серце в грудях несамовито закалатало. Він почув, як хтось спускається гвинтовими сходами у нього за спиною.
- Тікай! - прошипів він Сіріусові. - Тікай! Сюди хтось іде!
Гаррі скочив на ноги, затуляючи камін. Якби хтось побачив у стінах Гоґвортсу Сіріусове обличчя - зчинився б неймовірний галас... втрутилося б міністерство. .. його, Гаррі, допитували б, де перебуває Сіріус...
Гаррі почув легенький ляскіт у каміні за спиною і зрозумів, що Сіріус зник. Глянув на підніжжя гвинтових сходів. Хто це вирішив прогулятися о першій ночі і не дав Сіріусові договорити, як проскочити повз дракона?
Це був Рон. Одягнутий у свою темно-бордову піжаму він зупинився, побачивши в кімнаті Гаррі, і роззирнувся довкола.
- З ким це ти розмовляв? - поцікавився він.
- А тобі що до того? - огризнувся Гаррі. - Чого ти тут бродиш так пізно?
- Просто хотів знати, де ти... - знизав плечима Рон. - Нічого. Вже йду назад.
- Захотів тут повинюхувати? - крикнув Гаррі. Він розумів, що Рон не мав жодного уявлення, що тут було, що він прийшов не зумисно, але Гаррі було байдуже - в цю мить він ненавидів усе, пов'язане з Роном, разом з його босими ногами під короткими холошами піжами.
- Пробач, - почервонів зі злості Рон. - Як це я не подумав, що тобі не можна заважати? Можеш і далі собі готуватися до наступного інтерв'ю.
Гаррі схопив значок «ПОТТЕР-СУПЕРСМЕРДОТТЕР» і з усієї сили кинув його через кімнату. Значок влучив Ронові в чоло й відлетів.
- Так тобі й треба! - вигукнув Гаррі. - Начепиш собі у вівторок. Якщо пощастить, то й шрам на лобі матимеш! Ти ж би хотів, так?
І він пішов до сходів. Він чекав, що Рон його зупинить, волів навіть, щоб Рон його вдарив, але Рон мовчки стояв у своїй короткуватій піжамі. Гаррі вилетів сходами нагору, а тоді ще довго лежав на ліжку й не спав, киплячи зі злості, і не чув, коли Рон повернувся до спальні.
- РОЗДІЛ ДВАДЦЯТИЙ -
Перше завдання
У неділю вранці Гаррі прокинувся й почав одягатися так неуважно, що не зразу помітив, що замість шкарпетки намагається натягти на ногу мантію. Коли він нарешті прилаштував свій одяг до відповідних частин тіла, то побіг на пошуки Герміони. Знайшов її у Великій залі за ґрифіндорським столом, де вона снідала разом з Джіні. Від їжі Гаррі нудило, тож він зачекав, коли Герміона проковтне останню ложку каші, а тоді потягнув її за собою надвір прогулятися. Поки вони гуляли понад озером, він розповів їй про драконів і про розмову з Сіріусом.
Хоч Герміону й стривожило Сіріусове попередження щодо Каркарофа, проте вона вважала, що дракони значно небезпечніші.
- Головне, щоб до вечора у вівторок ти лишився живий, - сказала вона розпачливо, - а вже тоді візьмемося за Каркарофа.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Гаррі Поттер колекція (комплект із 7 книг)», після закриття браузера.