Читати книгу - "Претенденти на папаху, Олег Федорович Чорногуз"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Мабуть, генерала присвоять, — несподівано бовкнув він.
Стратон Стратонович, що йшов до протилежної від нього стіни, раптом загальмував і різко обернувся до Кирила Гавриловича. Той сидів білий, як конверт із крейдяного паперу.
«Насміхається чи думає всерйоз? — пронизав його спареним поглядом Ковбик. — Ніби говорить щиро. А може, просто з підлабузницьких міркувань, А втім, якщо Кнюх — майор запасу, то чому я, директор «Фіндіпошу», не можу бути генерал-майором?!»
— Навряд, — сідаючи назад у крісло, цілком серйозно відповів Стратон Стратонович. — Але чого в світі не буває. Буває, що й коза на козла стрибає.— Ковбик відкинувся на спинку крісла. — Їздив я одного разу з командуючим військового округу… — цю фразу фіндіпошівці вже чули, тільки Стратон Стратонович не уточнив, якого саме округу, — …на відкриття полювання. Убив я тоді двох зайців. Окрім мене, ні в кого трофеїв не було. Думаю, дай одного зайця віддам командуючому округом. Гадав, відмовиться. Коли ж ні. Узяв. А потім, як посідали ударити по стограмовичу, він і питає мене: «В каком званий состоите, Стратон Стратонович?» Підполковник, відповідаю, товаришу генерал. «Пора уже и на папаху переходить». Може, й справді не забув? Ну генерала навряд чи присвоять, а от полковника…
— А то ви так даремно думаєте, — підхопився з-під вішалки Ховрашкевич. — То я знаю такі випадки, коли лейтенантам генералів присвоювали. То я вам зараз розповім про цей епізод. Але перед тим, як…
— Нічого ви не розповісте, — перебив його Ковбик. — Я вас сюди не для епізодів покликав.
— А то ви даремно, Стратоне Стратоновичу, то дуже цікаво. Це мені розповідав сам генерал. Точніше, він лейтенант, але вже генерал. Я, правда, в армії не служив, але з генералами… Правда, не з такими високими чинами, як ви, Стратоне Стратоновичу, знайомий, але й у мене є… Власне, уже нема… Був! Точніше, він є, але виїхав за кордон…
— Жаль, що він вас із собою не забрав. Хоча б на сьогодні,— перебив його Ковбик.
— То ви даремно так, а ми особисто знайомі…
— У спину його бачили? Чи по чарці випивали?
— А то ви даремно так, даремно… Я б вам розповів про цей епізод. Можна сказати, навіть випадок…
— Он у мене вчора був випадок. Усім випадкам випадок! — Ковбик відвернувся од Ховрашкевича. — Старого дурня серед білого дня два молокососи обвели круг пальця, ще й французьку шапку зняли. Перший раз нап'яв на голову. А я їм ще й поміг. А ви кажете, Ховрашкевич, епізод. Оце вам епізод!
— Ну, то не менш цікавий, Стратоне Стратоновичу… — знову взявся за своє Ховрашкевич.
— Я вам от що скажу, Михалку, якщо ви й далі ляпатимете в такому дусі, то мені доведеться замовляти кисневі подушки, щоб освіжити перевитрачене вами повітря… Я вас, товариші, зібрав ось для чого. — Стратон Стратонович запалив цигарку і сів так, ніби почав позувати перед кінокамерою. — Ви знаєте, мабуть, що у Кобилятині почалася шапкоманія. Хто в добротній шапці — тому й справді дають по голові. В такій ситуації тільки Іраклій Йосипович може бути спокійним: він ходить у двох шапках одразу…
— Інтерпеляція, — закопилив губу Клавдій Миколайович.
— А я вам відповім, — глянув на Хлівнюка Ковбик. — Коли на роботу йде, то на голові дорога шапка, а як повертається з «Фіндіпошу», то дорогу ховає у портфель, а стару натягує на голову.
— Метаморфоза, — покивав головою Хлівнюк.
— Фоза-поза в паровоза, — передражнив Стратон Стратонович, кахикнув і повів далі: — Я запросив на нашу наукову нараду і Карла Івановича, — кивнув Ковбик на головбуха Бубона. — У нас, товариші, повністю підупала дисципліна. Я б сказав, крива по надоях пішла різко вниз. Отож пропоную: хто віднині запізниться на роботу, тому прогресивки не бачити, як кажанові своїх вух. Сьогодні я вам урочисто заявляю, що гологенезами і гетероформозами більше займатися не будемо. Ніяких гібридизацій, схрещувань і суміжних професій. Кожен займається своєю справою. Наша мета — соціологія. В зв'язку з цим, так мені думається, час і наше гасло поміняти. Так що від цієї хвилини раджу думати над іншим транспарантом. За найкращий заклик — перша премія.
— Соціологією єдиною! — вихопилося у Мамуні.
— Октавіане! — повернувся до нього Ковбик. — Не спішіть поперед батька в ополонку. Хай першим батько вскочить…
— …І виміряє глибину, — тихо додав Понюхно.
Мамуня перелякався власного голосу і зовсім зник за комірцем сорочки. Тепер він скидався на ховрашка в нірці, який чекав, що піде дощ, а його несподівано облили окропом.
— Турботи соціології — на свою голову, — чинно мовив Хлівнюк, підкреслюючи кожне слово. Йому здалося, що це дуже серйозно.
Ковбик подивився на нього й скривився: «Господи, кого я тільки набрав у «Фіндіпош»?..»
— І оце ви, Клавдію Миколайовичу, збираєтесь очолювати «Фіндіпош»? — ще раз згадав він анонімку і подумав: «Хто ж, крім нього, міг її написати? Тільки той, хто мітить на моє місце!»
— Аутодафе! — підскочили від здивування брови у Хлівнюка. — Хлівнюкові вже нічого робити у «Фіндіпоші». Хлівнюка виживають. Абасандо!
— Хто вас там виживає? Ви ж уже немолодий чоловік. Ви ж не Мамуня. У вас же постава. Голос! Папаха на голові. Під рукою тека. Солідний чоловік. Хто вас у шию гонить? Зараз розійдемось по кабінетах — і думайте собі на здоров'я! Але не за сіцілійською системою… — натякнув він на любителів шахів. — Товаришу Аякс, — звернувся далі до Сідалковського, — де це ваш брат по духу Грак? Я вже третій день не бачу вашого віце-ад'ютанта. І вдома його немає, як сказала мені Зося. Що ви удаєте, ніби нічого не розумієте? Воно ще хоч не сидить?
— Учора ще не сиділо, — в тон йому відповів Сідалковський. — 3 міліції поки що повідомлень не було.
— У мене було одне повідомлення… Ви, товариші, можете розходитися по кабінетах, — звернувся він до решти. — Так от, у мене було одне повідомлення, — продовжив Ковбик, коли всі вийшли, — що ви з Граком шукаєте собі багатих наречених. Чи, як ви
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Претенденти на папаху, Олег Федорович Чорногуз», після закриття браузера.