Читати книгу - "У карнавалі історії. Свідчення, Леонід Плющ"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Ставало все зрозуміліше, що гра — це не лише сфера культури, але й зародок і модель культури в цілому.
Колега дружини писала роботу про технічні іграшки. Ми разом проглянули той матеріал, що був у Кабінеті — асортимент іграшок-техніки. Виявилось, що основна думка педагогів — дати дитині всі види техніки, які є, і навіть їхні моделі. Це й утопічно, і шкідливо. Дитина потоне в морі машин, «машини» стануть нецікаві.
Структурний підхід показує, що потрібна не вся техніка, а її основні типи, принципи. Потрібно дати еталони світу техніки. Еталони соціальних функцій, форм руху, типи двигунів, основних частин. Різноманіття має бути зведене до розумного обмеження. Систематизація бачення світу лише допомагає зробити світ яскравішим, багатшим. Ось художник-конструктор робить шестірню, що виступає. Уся машинка — маленькі шестірні — колеса, кузов, дах. У цілому — чарівна фантастична машинка. Принцип технічний — він виступає, він оголений, і не тільки відбиває технічну мету, а й стає цікавим, красивим, хвилює.
Якщо не давати фантастичних моделей, які спираються на основні наявні принципи, еталони і на чудо (магніт, загадковий механізм), то втрачається інтерес до техніки. Вся вона знайома, «зрозуміла» дитині. Емоція «напівзнання», «зрозумілості» світу — згубна для дитини. Їй нудно від зрозумілого, доступного.
Всебічне зацікавлення ігровою діяльністю дало Тані змогу по-новому подивитись на свою роботу. Ми склали програму досліджень ігор. Сюди входили класифікація, психологічний і структурний аналіз типів ігор, складення каталогу всесвітньої (або хоча б радянської) гри, розроблення стандартної рецензії на нову гру, вироблення критеріїв гри.
Коли нам траплялись західні ігри, дивувала внутрішня близькість до радянських. Той самий псевдораціоналістичний підхід, тільки більш продуманий. Інтелектуальні ігри розраховані на дресирування — це тренажери інтелекту. Про роль емоцій забуто або ж зведено її до емоцій змагання (в оголеній, примітивній формі). Головне у грі — емоції, другорядні у всіх цих «математичних» іграх. Тому так багато ігор для підлітків і юнаків і так мало цікавих, інтелектуальних ігор для дошкільнят і молодших школярів.
Ігри-дресирування розвивають поверховість мислення, його найпростіші функції: пам’ять, увагу, формальну логіку. Усі пристрасті зводяться до бажання «перемоги».
Це краще, ніж ідеологізація гри, але не розвиває глибинного творчого мислення. Якщо у нас педагогіка розрахована на дресирування рабів слів, то західні ігри, які потрапляють до нас, засвідчували рабство у техніки й технізованої науки. Дивно — адже ж там є релігія, розробляється психоаналіз, є різнорідні «ірраціональні» напрями в мистецтві.
Хоча у своїй роботі ми дуже розпорошились, дружині вдалося опублікувати декілька статей у вигляді методичних рекомендацій і статей. Ми вирішили поки що не поспішати публікувати найважливіше — його треба розробляти, уточнювати.
Дружина почала читати лекції студентам Педагогічного університету, вихователям. Виявилось, що навіть не дуже істотні зміни в підході до іграшки, гри дуже зацікавили педагогів-практиків.
Якось до Тані підійшла одна вихователька:
— Ви ж знаєте, що на такі лекції усі приходять з книжками, щоб не нудитись, і всі поглядають на годинник. А я на вашій лекції жодного рядка не прочитала.
Це було найприємніше — така оцінка.
І хоча в Міністерстві на Таню поглядали все лютіше, та безпосередній начальник почав, де тільки можна, її хвалити: роботою над грою Таня все більше зацікавлювала колег, усім було цікавіше працювати, вирішуючи ті чи інші проблеми гри інакше, не за звичним шаблоном. (А для нас це було важливо і з іншого боку — це свідчило про те, що не виженуть, зачепившись за «погану» роботу. Але, як виявилось згодом, ніщо не перешкодило директорові Кабінету, потупивши очі і почервонівши, запропонувати у 72-му році Тані «подати заяву про звільнення за власним бажанням». А на питання: «На яких підставах?» — вже злісно крикнути: «Ви не відповідаєте званню методиста!»)
Були, правда, натяки на те, що Таня захищає іграшки, які не досить «реалістичні». Відіславши до праць Виготського й Ельконіна, вдавалося переконати начальство, що «формалістичні» іграшки точніше характеризують довколишній світ, аніж «фотографічні».
Були й протилежні зауваження — чи ми не раціоналізуємо, чи не засушуємо своїм аналізом, наприклад, ляльку? Страх перед думкою в естетиці, в етиці, в грі з’являється як реакція на плоский раціоналізм. Через алгебру не можна пізнати гармонії, бо для гармонії потрібен свій засіб пізнання, який аж ніяк не відрікається від логіки, від наукового аналітично-синтезного методу, від експерименту.
С. Авєрінцев опублікував статтю про ігрову теорію культури Гей-зінґи. Попросили москвичів, щоб дістали переклад, — адже ми багато в чому прийшли до тих самих висновків, що й Гейзінґа, але з іншого боку, з боку психології. Знову та сама болісна ситуація — знати, що десь розробляють те саме, і не мати змоги прочитати!..
Те саме з вивченням Шевченка. Чим краще я розумів його індивідуальні психологічні особливості, тим більше впевнювався, що його індивідуальне не лише не заперечує загальнонаціональне, а глибоко з ним споріднене. Індивідуальне відображає родове. Мабуть, є національна підсвідомість, яка формує індивідуальну психіку.
Коли я показав, що внутрішнім символом Шевцова є брила — «глиба» (Глебов, прикордонна застава у горах, Маяковський як скеля, пагорби Росії, «Глиба» пароплава), то не пов’язав цього з антисемітизмом Шевцова. І раптом у Сартра я прочитав, що скеля, стрімчак — всезагальний символ антисемітів. Отже, існує типова підсвідомість.
Є підсвідомість держави — особливо легко вивчати її в країнах із спотвореною психікою тоталітарних.
Я знав, що у Юнга є теорія про колективне несвідоме. Але в чому вона полягає, наскільки вона наукова, які її методи? Насилу вдалося дістати останні праці Юнга французькою і віддати перекладати для самвидаву.
Книга академіка Сємьонова «Походження людства» дала матеріал про роль родинних, сексуальних стосунків на першому етапі розвитку людини, що відірвалась від тварини, про походження перших табу і їхнє значення (позитивне й негативне). Сємьонов заперечує Фройдо-ву теорію історії, проте сам створює підґрунтя для психологічного аналізу історичного процесу.
*
У 1971 році декілька осіб домовилися святкувати шевченківські дні, написавши статті про поета.
Я написав статтю про «Молитву», в якій намагався довести, що поняття доповнюваності (співіснування різних ідей і принципів у баченні світу, історії) можна застосувати до психології такого складного поета, як Шевченко. Але вийшло дуже сухо, художник зник, залишився філософ. А без художника філософ Шевченко не такий вже й оригінальний.
У цей час мені дали прочитати двотомні коментарі до «Кобзаря» Юрія Івакіна. Він пише, що Шевченко не розумів прогресивного завоювання царизмом Кавказу, не розумів ролі Хмельницького в
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «У карнавалі історії. Свідчення, Леонід Плющ», після закриття браузера.