Читати книгу - "Дочка пірата, Лаванда Різ"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Лакур завмер у кріслі з відкритим ротом. Спробувавши заговорити, він видав нероздільні хрипи, але потім, впоравшись зі своїм диким хвилюванням, все-таки видавив:
- Це була Енн? Наша Енн?
Мак кивнув, переводячи на брата шокований погляд, після чого вони почули нелюдський стогін Зура, і Лакур з переляку стукнув променевий датчик, перериваючи цей жахливий звук.
Химери наполегливо видворили їх за межі своєї території. Їм більше нічого не залишалося як повернутися на базу.
Загибель ворога, який відібрав життя у її Ілая, зовсім не заповнила цю прозору спустошеність. Її серце, її душу покривали суцільні дірки від вибухів горя та розпачу. Біль був настільки сильним, що Енн перестала відчувати саму себе, свої думки, свої почуття - навколо був суцільний пекельний біль!
Вона керувала кораблем машинально, посадивши його у випускному ангарі. Їй було абсолютно все одно, що їй намагався сказати генерал, обурено жестикулюючи, її не хвилювали подальші події, тому що тепер життя для неї не мало сенсу.
Енн не розрізняла обличь та перестала розуміти значення слів, поки крізь сліпучий біль не вклинився Натан. Він тряс її за плечі, плескав по щоках, обіймав, щось казав, доки, нарешті, не зробив їй якийсь укол. Перед тим як знепритомніти, Енн встигла зрозуміти, що він все-таки їй намагався сказати:
- Я привіз спеціалістів, ми зробили все, що змогли. Ми намагалися врятувати його та обдурити смерть, але не вийшло. Його мозок мертвий.
А далі вона вже бігла темним коридором. Бігла щосили, відчуваючи, що й вони вже закінчуються, але щось гнало її вперед, навіщось вона повинна була добігти до дверей, з-під яких пробивався промінь світла. Двері відчинилися одночасно з її очима! Енн шумно втягнула повітря і … знову зустрілася з болем, який повернувся разом із фізичними відчуттями. Вона зрозуміла, що знаходиться в медичному боксі, десь поряд гидко запищав якийсь прилад, і в палату разом із лікарем увірвався Натан. Дівчина не відчувала ані уколів, ані присосок з проводами, ані дрижачого датчика встановленого прямо в неї на грудях. Енн нерухомо лежала на ліжку, сумно дивлячись у стелю.
Теплі пальці Натана стиснули її тонку холодну долоню:
- Чому ти мовчала, Енн? Чому ми не знали, що маєш хворе серце? Я мало не вбив тебе трьома кубиками ендорфінолу! Як ти могла приховати від мене таке! - З тихим сумом, промовив він.
Енн повільно повернула голову і пошепки запитала:
- Його вже поховали?
- Ні, він у закритому боксі, все ще під системами. За допомогою приладів ми штучно запустили йому легені, серце, всю фізіологію, впливаючи через сегментарні клітини мозку. Але, на жаль, тепер це лише тіло. Ілай мертвий. Дуже шкода, але нічого більше зробити не можна.
Поривчасто вчепившись у його руку, і дивлячись на нього змученими запаленими очима, вона хрипко прошепотіла:
- Не відключай його від приладів, прошу, не треба, хай він поспить! Хай він спить, і час не чіпатиме його, він не зітліє, не кане в нікуди! Прошу, заради мене, це все, про що я тебе прошу! А я буду поруч із ним, завжди! Натане, пообіцяй, що збережеш його таким! Тоді я погоджуюся жити далі! Благаю тебе!
Її змарніле обличчя, її палаючі гіркотою очі, і її шалене прохання жахнули Натана. Але він зрозумів, що так, можна змусити її вхопитися за життя. Тільки заради такої самокатуючої мети Енн зможе піднятися на ноги. І Натан пообіцяв, подумки умовляючи себе, що пізніше вона схаменеться і її душа заспокоїтися.
Більше Енн ні про що його не питала! Тепер вона прагнула лише одного - встати з ліжка та приступити до вахти біля свого Ілая, зберігаючи його спокій. З нелюдською завзятістю вона чекала тієї хвилини, коли лікар дозволить їй покинути її палату, мовчки зносячи лікування. І вона дочекалася, так і не промовивши жодного слова!
…Вона дозволила собі плакати, нескінченно витираючи пекучі сльози лише в перший день, коли побачила його, як він спокійно лежить на кріостолі, коли побачила його рідне обличчя, його заплющені очі і груди, в яких ще билося його сильне серце! Вона намагалася виплакати на ці груди всю свою скорботу і біль, весь відчай та свою самотність. Нерозумно бажаючи оживити його своїм розбитим коханням!
Наступного разу Енн вже не плакала … не було сил. Натомість вона годинами сиділа біля нього, тримаючи його руку, погладжуючи його обличчя, і тихо розмовляючи із ним.
Коли Натан бачив ці сцени, йому самому починало здаватися, що його серце не витримає і розірветься від одного виду її страждань. Спочатку він дозволяв їй сумувати, самокатуватися, сподіваючись, що, виплакавшись і пропустивши цю втрату через себе, його сестра поступово почне повертатися до нормального життя. Але Енн уперто не хотіла покидати свого похмурого кокона, замкнувшись там від усього світу, геть-чисто відмовившись від реальності.
Дуже сильно Натан злякався за неї, коли вона вже почала цілодобово сидіти поруч з Ілаєм, постійно про щось із ним розмовляючи, забуваючи про їжу та свої потреби. Сама Енн поступово почала перетворюватися на примару. Він кілька разів намагався перешкодити її відвідуванням, але вона раптом ставала дуже агресивною, піднімаючи зі своїх глибин дику силу, що таїлася в ній, люто відбиваючись від брата.
І Натан вирішив вплинути на її свідомість примусово, використовуючи його вдосконалений нейропсі. Інших варіантів він не бачив.
Але його плану не судилося здійснитися завдяки її дивному охоронцю, який вкотре спробував по-своєму врятувати її життя.
Бун з'явився саме в той день, коли Натан вже налаштував свій прилад, збираючись духом випробувати його на Енн, виліпити їй нову свідомість, змушуючи забути про всіх, хто приніс їй смуток та біль.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Дочка пірата, Лаванда Різ», після закриття браузера.