Читати книгу - "Ангельський вибір, Дар’я Дзвін"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Все було надто заплутано. Мені хотілося кричати від незнання та безсилля. А ще лякала думка, що міс Дороті весь час мені брехала і насправді вся її своєрідна турбота та настанови були лише частиною гри. Ні, мені не хотілося в це вірити. Вона в якомусь сенсі замінила мені бабусю, виховувала мене, все життя була поряд. Я прив'язалася до неї, і, якщо остаточно говорити правду, то полюбила дивну стареньку всім серце.
Треба було щось робити, отримати хоч якісь відповіді.
— Я йду до неї, — рішуче сказала. — Запитаю про все прямо.
— Ми йдемо до неї, — виправив мене Ейден.
— Вона мені нічого не зробить, — запевнила їх я. Щось у мені продовжувало вірити їй.
— Не можна відпускати тебе саму до божественної істоти, яка довгий час прикидається людиною і порушує закон, — заперечив Нейтан. — Ти тільки дізналася про небесний світ. З нею маємо говорити ми.
Я справді ще багато чого не знала, на відміну від вартових і демона. Вони могли б стежити за розмовою і перевіряти слова старої.
— Тоді ходімо.
*****
Ліс зустрів нас співом птахів, шелестом листя та хвойним ароматом. У ньому було тихо і спокійно. Його сила, мудрість, спокій надали мені хоробрості.
Ми підійшли до дерев'яного, старого будинку, який був більше схожий на пошарпану часом хатину з містичних фільмів. Її оточував непроглядний ліс. Дерева, наче навмисно, вишикувалися навколо неї, щоб сховати від зайвих очей.
— Мило тут, — прокоментував Ейден.
Набравши більше повітря, я постукала в двері і відчинила їх.
— Доброго дня, міс Дороті, — прокричала я, заглядаючи вглиб дому. — Я прийшла до вас не одна. Сподіваюся, ви не проти.
Так, вона не була людиною, обманювала мене і порушила закони божественних істот, але я все одно не могла забути про повагу до неї та елементарну ввічливість.
Стареньку ми застали на її улюбленому місці в кріслі-гойдалці. Вона сиділа напів обернутою до нас. Здавалося, що з мого останнього візиту нічого не змінилося. Шпиці в руках, клубок ниток, закриті штори і камін. Тільки кімната була краще освітлена через денне світло, якому все ж таки вдавалося просочуватися всередину крізь щільну тканину.
— А я маю вибір? — поставила вона риторичне запитання, не відриваючись від в'язання. — Якщо один із найкращих воїнів Творця і права рука Правителя Пекла вирішили мене відвідати, то хто їх зупинить?
Я остовпіла, як і Ейден з Нейтаном. Її обізнаність та прямолінійність вела нас у ступор. Першим прийшов до тями демон. Він підштовхнув мене вперед, зміщуючи з порога, і сам увійшов усередину.
— У вас не зовсім правильна інформація. Я ніколи не був його правою рукою.
— Невже? Ти сам сприяв цьому минулого тижня, хіба забув?
Ейден напружився. Кулаки стиснулися.
«Він права рука Правителя Пекла? ПРАВИТЕЛЯ ПЕКЛА?»
Ця звістка змусила мене подивитися на нього з іншого боку. Тепер демон піднявся ще на кілька щаблів за рівнем небезпеки. Зробила помітку, що треба бути дуже обережною, перш ніж домовлятися з ним про союзництво.
— Ти нічого не можеш знати, — гнівно процідив він.
Я підійшла ближче до невідомої божественної істоти у вигляді сивої худої жінки. .
— О, ні, хлопчисько, — заперечила старенька і засміялася. — Ще як можу.
— Чудово. Ти знаєш нас, а значить можемо одразу перейти до справи. — Нейтан став поряд. — Хто ти?
Міс Дороті продовжила гойдатися на кріслі-гойдалці, а через якийсь час відповіла:
— Думаю, ти й сам знаєш, вартовий, — потім повільно додала: — Чи тебе краще називати наставником?
Нині вони були нестерпно схожі. Сильні, хмурі та спантеличені. Вони мали багато спільного, про що навіть не здогадувалися.
Демон усміхнувся, тим самим обриваючи всю схожість із вартовим:
— Яка честь. А я вже почав сумніватися у вашому існуванні.
«Міс Дороті — оракул?»
Нейтан згадував, що вони мають око Творця і можуть бачити минуле, сьогодення та майбутнє, але більше ніякої інформації.
— Не базікай дарма, демоне! — суворо наказала міс Дороті, дивлячись на камін. В її голосі з'явилися строгі нотки, які не терплять заперечення. — Запитуйте, що хотіли і провалюйте. Вам не раді у цьому будинку.
Після її слів у бік моїх супутників вирушила хвиля могутньої енергії. Вона не тиснула на мене. Відчувалось лише її відлуння, яке нагадувало дерево з багатовіковою силою. Але демон і вартовий відчули її сповна.
Задоволений вираз не пропав з лиця Ейдена, але він уже не кидався жартівливими фразами і поводився стриманіше. Мені здалося, що демон спеціально спровокував її, щоб перевірити силу.
Він склав руки в кишені, став у розслаблену позу і з піднятими куточками губ дивився на жінку. Нейтан широко розставив ноги, схрестив руки на грудях у своїй звичній манері і дивився на неї холодним поглядом.
— Чому Ви не повідомили про Хейлі? — діловим тоном запитав він. Від мене не сховалося, що вартовий перейшов на «Ви». Мабуть, літня жінка своїм статусом і могутністю також викликала в нього повагу.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Ангельський вибір, Дар’я Дзвін», після закриття браузера.