Читати книгу - "Чорний дім"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Твоя правда, друже: «Я слухаю “Кабс” по своєму “рах-діо”, і для мене цього досить. Коли я був дитиною, ми з батьком завжди їздили до Ріґлі». Тож я дізнався, що він із Чикаґо, і більше нічого.
Спершу Енді подумав, що клятий злодій, котрого він випадково побачив у коридорі третього поверху, це і був Поттер, але містер Джордж Відлюдник Поттер високий, як тополя, і має близько шести футів чотирьох дюймів зросту та гарне, хоча і трохи сиве волосся. Містер Один Капець — нижчий. Згорблений, як жаба. (Отруйна жаба, одразу ж з’являється в голові Енді.)
Він там, — думає Енді. — Клятий злодій у номері Поттера, можливо, порпається в шухлядах, шукаючи невеличкий таємний запас. П’ятдесят чи шістдесят доларів, скручених і загорнутих у шкарпетку, як я це зазвичай роблю. Або краде радіо Поттера. Його кляте «Рах-діо».
Ну, ну то й що? Ти проходив повз Поттера в коридорі, ввічливо казав йому «доброго ранку» або «доброго дня», а у відповідь отримував неввічливе бурчання. Нуль, іншими словами. Ти бачив його в «Лаккі», він сидів сам, пив пиво подалі від музичного автомата. Енді думав, що можна було б сісти поруч і взяти по келиху пива, випити разом — Ірві вже одного разу спробував, з короткої розмови têt-à-têt мало що вийшло, — але який толк з того, якщо при цьому не поточити ляси. Чому заради старого буркотуна, котрий цього навіть не оцінить, Ендрю Рейлсбек має наражати себе на ризик, адже на нього може впасти гнів отруйної жаби в халаті?
Ну…
Тому що це його дім, хоча і не найкращий, ось чому. Тому що коли бачиш, як якийсь клятий божевільний старий в одному капці шукає готівку або невеличке «рах-діо», то не можеш просто відвернутись і втекти. Тому що погане передчуття, яке в нього з’явилося, коли він побачив метушливого старого ельфа (погане вібро, як сказали б його онуки), було просто виявом страху. Тому що…
Те, що Енді Рейлсбек раптом інтуїтивно відчув, — якщо не пряме влучання, то наближене до правди. Можливо, цей тип зайшов з вулиці? Можливо, це один з типів із притулку Макстона? Притулок не надто далеко, і він знає, що час від часу старим його мешканцям перемішується все в голові й вони, блукаючи, гуляють за межами резервації. За звичайних обставин цю особу було б помічено і повернено назад ще до того, як вона дісталась би центру міста — важко не помітити на вулиці лікарняний халат і один капець, — але сьогодні ввечері впав туман і всі вулиці практично спорожніли.
Подивись на себе, — Енді лає сам себе. — Ледь не до смерті перелякався типа, котрий, мабуть, років на десять від тебе старший і в котрого арахісове масло замість мізків. Забрів сюди повз порожню стійку — у тому, що Файн за нею не стоїть, немає жодного сумніву: він явно відпочиває, читаючи журнал або книжку, — а зараз цей шукає свою кімнату в Макстона, смикаючи за кожну ручку дверей проклятого коридору, навіть не уявляючи, де знаходиться, як білка на автомагістралі. Поттер, мабуть, п’є пиво в таверні (це принаймні схоже на правду) і залишив двері незамкненими (такого, звичайно ж, не може бути).
І хоча Енді досі наляканий, він обходить ріг і повільно йде до відчинених дверей. Його серце б’ється з шаленою швидкістю, тому що якусь частину його розуму затьмарює думка, що старий чоловік може бути небезпечним, до того ж у нього з’явилось погане передчуття, щойно він побачив спину незнайомця…
Але він іде. Господи, допоможи йому, він іде.
— Містере? — кличе він, коли доходить до дверей. — Агов, містере, я думаю ви помилилися номером. Це номер містера Поттера. Ви не…
Він зупиняється. Немає сенсу говорити, кімната порожня. Як таке може бути?
Енді робить кілька кроків назад і смикає за ручки № 312 і № 313. Двоє дверей міцно замкнені, як він і думав. З цією переконаністю він заходить у номер Джорджа Поттера, щоб добре там усе роздивитися — цікавість убила кота, але, задовольнивши її, кіт ожив. Барлога Поттера трішки більша за його, але в цілому майже не відрізняється: високі стелі (колись будували достатньо високі приміщення, щоб людина могла випростатися, за це їм можна лише подякувати). Одне ліжко, прогнуте посередині, але охайно застелене. На столику біля ліжка — пляшечка з пігулками. Виявляється, що це — «Золофт» — антидепресант). І одне жіноче фото в рамочці. Для Енді вона схожа на жінку, якій не пощастило із зовнішністю, але, очевидно, Поттер бачить її інакшою. Він поклав фото на таке місце, щоб це було перше, що він бачить зранку, і останнє, що ввечері.
— Поттере? — каже Енді. — Тут є хтось? Агов?
Раптом його охоплює почуття, що хтось стоїть у нього за спиною, тож він повертається. Його губи розтягуються, утворюючи звірячий вишкір і виставляючи напоказ зубні протези. Підводить одну руку вгору, щоб захистити обличчя від удару, якого він очікує… але там нікого немає. Енді був упевнений, що незнайомець заховався за цим рогом. Ні, Енді бачив, що незнайомець поспішав сюди, за цей ріг. Він аж ніяк не міг опинитися позаду нього… хіба що вміє повзати стелею, як муха…
Енді позирає вгору, усвідомлюючи, що абсурдно піддаватись таким фантазіям, але тут немає нікого, щоб його побачити, то чом би й ні? Та над головою він так само нічого не бачить. Лише звичайну сіру стелю, що пожовкла від сигарного й сигаретного диму.
Радіо — ох, чорт, вибачте, «рах-діо» — на підвіконні в цілковитій безпеці. Чорт, до того ж, доволі непогане, фірми «Боуз», Пол Харві зазвичай говорить про таке у своєму обідньому шоу. За ним, з іншого боку брудного скла, — пожежний вихід.
Ага! Думає Енді й поспішає до вікна. Глянувши, що воно зачинене, його тріумфальний вираз зникає. Він дивиться у вікно й бачить невеличкий шматок мокрого чорного металу, що опускається в туман. Ані синього халата, ані лискучої лисини, звичайно ж, немає. Чоловік, котрого він заскочив, коли той смикав за клямки, не вийшов через вікно, хіба що за допомогою якогось магічного трюка він зачинив його, коли був на пожежній драбині.
Енді повертається, якусь мить стоїть непорушно, міркуючи, а тоді опускається на коліна і заглядає під ліжко. Там він бачить сіру стару попільничку, у якій лежить нерозпечатана пачка «Пел-Мел», одноразова запальничка з написом «Кінґслендське світле пиво “Олд-Тайм”». Більше нічого,
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Чорний дім», після закриття браузера.