Читати книгу - "Вітер., Черкащенко Дарія"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
- У Піреті я перебуваю на завданні. Мені та ще двом хлопцям доручено з'ясувати якнайбільше інформації про графа Емара, який зараз живе в будинку з синім дахом, що в багатому кварталі. Я хочу запитати в тебе, чи знаєш ти щось про цю людину зі своїх джерел? А ще, просто попросити якось попередити своїх хлопців, щоб вони ненароком не прийняли нас за конкурентів або ж ще якимось чином завадили роботі.
- Добре, - погодився Кейс, вислухавши мене. - Граф Емар, кажеш. - Він задумливо почухав щетину на підборідді. - Чув про такого, лише тиждень, як приїхав. Багатий і впливовий тип і, до речі, дуже не любить магів. Це тому ви ним цікавитеся?
Я кивнув, не бажаючи зізнаватися в тому, що Дірас особливо не поширювався про наші мотиви. Утім, тут самому нескладно здогадатися.
- А ти маєш право поділитися тим, що вже встиг дізнатися про нього? - уточнив Кейс. - Ну, щоб ми не повторювалися.
- Думаю, що так, - я кивнув і коротко розповів усе, що ми встигли дізнатися про графа.
- Не густо, - зітхнув глава злодіїв.
- Знаю, тому й прошу про допомогу. Тільки будьте обережні, у нього непогана охорона.
- Я зрозумів. Дякую.
- Це тобі спасибі.
- Поки що нема за що, - усміхнувся Кейс.
На цій ввічливій ноті ми вирішили розійтися, домовившись зустрітися завтра на цьому самому місці, після опівдня, перед моєю зміною, яка починалася о другій дня.
До готелю я йшов неквапливо, роздивляючись метушливе місто, яке потихеньку заспокоювалося разом із заходом сонця. Йшло на тимчасовий спокій, щоб потім ожити разом із нічними жителями. Багатим кварталом крокували ліхтарники з драбинами, несучи із собою тепле світло. На небі метушилися свої робітники, запалюючи яскраві зірочки. Нічне небо вабило, але я занадто втомився за цей день, необхідно було поспати, хоча б кілька годин. Але спершу ще мала бути розмова з Еланом.
Рудий ватажок нашої маленької шпигунської групи мирно спав у своїй кімнаті, про що свідчила його заспана й незадоволена відповідь на мій стукіт у двері.
- Ну чого тобі? - потираючи очі, невдоволено запитав він, впускаючи мене в кімнату.
- Поговорити хочу, - буркнув я, по-хазяйськи сідаючи на стілець.
- Говори, - Елан широко позіхнув, важко сідаючи на своє ліжко, і з жалем дивлячись на привабливу подушку.
- Не хвилюйся, я швидко. У мене є до тебе пропозиція.
- Ну? - з удаваною ласкою відгукнувся рудий і знову позіхнув.
Я переборов бажання облити його водою з глечика і розповів свій план про магічне стеження.
- Непогана ідея, - напрочуд мирно відгукнувся він. - Я теж про це думав. Перетнемося з Ріном, розповім йому про це. А зараз, дай поспати.
- Та, будь ласка, я сам втомився.
Я піднявся і майже біля самих дверей додав:
- Тільки дивись не проспи.
- Угу, - пробурмотів Елан, уже лежачи на подушці. - Сховайся з очей.
Я нарочито голосно зачинив за собою двері та пішов до себе.
Сподобався роздiл? Чесна оцінка допоможе авторові у написанні книги. Анонімно
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Вітер., Черкащенко Дарія», після закриття браузера.