Читати книгу - "Вибране: Королі і капуста. Оповідання та новели"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
І от до неї підійшов дужий чоловік, засмажений, недбайливо і гарно вбраний, з капелюхом у руці.
— Леді, — з пошаною промовив чоловік із Ному, — вибачте, що я заговорив до вас, але... але я побачив вас на вулиці і... і...
— Відчепіться, — сказала дівчина з магазину Сібер-Мейсон, глянувши на нього з усією холодністю, на яку тільки була здатна. — Невже ніяк не можна позбутися цих вічних приставань? Я вже все перепробувала, і цибулю їла, і носила довгі шпильки в капелюсі. Ідіть своєю дорогою, мій любий.
— Я не з таких, леді, — сказав чоловік із Ному, — слово чести не з таких. Як я вам уже сказав, я побачив вас на вулиці і мені до того захотілося познайомитися з вами, що я не міг не піти слідом за вами. Я боявся, що якщо я не заговорю до вас, то більше ніколи не побачу вас у цьому великому місті. От чому я й підійшов.
Міс Колбі пильно подивилася на нього при тьмяному світлі перонних ліхтарів. Ні, у нього не було ні робленої солодкої усмішки, ані безсоромного нахабства спокусника. Крізь його полярну засмагу сяяли щирість і скромність. І вона подумала, що добре було б послухати його трохи.
— Ну, можете сісти, — сказала вона, ввічливо прикриваючи рукою позіх. — Але знайте, що якщо ви собі дозволите що-небудь зайве, я зараз же покличу стюарда.
Чоловік із Ному сів біля неї. Він був зачарований нею. Він був більше, ніж зачарований. Її врода була якраз такою, якої він так довго даремно шукав у жінці. Чи зможе вона коли-небудь уподобати його? Ну, це буде видно. У всякому разі він повинен зробити все, що в його силах, щоб добути її.
— Мене звуть Блейден, — сказав він, — Генрі Блейден.
— Ви цілком певні, що не Джонз? — спитала дівчина з чарівною тонкою глузливістю, нахиляючись до нього.
— Я із Ному, — правив він далі заклопотано й серйозно. — Я наскріб там чималенько піску.
— Он як! — засміялась дівчина, все ще весело глузуючи. — Так ви значить з бюро “Біллі Крила?”[291]Здається, я вас десь бачила.
— Ви не бачили мене сьогодні на вулиці, коли я побачив вас.
— Я ніколи не дивлюсь на мужчин на вулиці.
— А я дивився на вас. І я ніколи ще не бачив дівчини, що була б хоч наполовину така гарненька, як ви.
— Дякую. Здачі можна не давати? — спитала вона жартівливо.
— Та забирайте її собі. Я гадаю, що ви можете забрати взагалі все, що я маю. Я, мабуть, на вашу думку, людина проста, груба, але я можу бути страшенно добрим до тих, кого люблю. Я пережив скрутні часи на півночі, але тепер я добився свого. Поки я був там, я промив близько 5000 унцій піску.
— Боже мій! — вигукнула міс Колбі співчутливо. — Так там, мабуть, страшенно брудно!
А потім очі її заплющились. Через те, що чоловік із Ному говорив дуже серйозно, голос його звучав монотонно. Крім того, як нудно було слухати про швабри та брудний пісок! Вона сперлася головою об стіну.
— Міс, — говорив далі чоловік із Ному ще з більшою серйозністю і монотонністю, — я ніколи не зустрічав нікого, хто б мені так подобався, як ви. Я знаю, що ви не можете тепер почувати до мене те саме, що я до вас. Але ви мені дозволите надіятися? Може ви дозволите мені познайомитися з вами ближче і тоді видно буде чи зможу я вам теж подобатися.
Голова дівчини з магазину Сібер-Мейсон тихо хитнулась і лягла йому на плече, її охопив солодкий сон і їй ввижався чудовий бал у клубі прикажчиків гуртових рибних комор.
Джентльмен із Ному не обняв її. Йому й на думку не спадало, що вона спить, але він був надто розумний, щоб зрозуміти цей рух, як капітуляцію. В серці його бреніла радість, але він дивився на голову дівчини на своєму плечі лише як на заохочування, як на вісник успіху, і гадав, що користуватися з цього руху не можна.
Маленька частка лігатури знецінювала золото його радості. Чи не говорив він надто одверто про своє багатство? Він хотів би, щоб любили його, а не його гроші.
— Я хочу сказати, міс,— мовив він далі, — що ви можете на мене покластися. Мене знають на Клондайку від Жуно до Серкл Сіті і по всьому Юкону. Багато ночей пролежав я там на снігу. Як невільник працював цілі три роки і питав себе чи полюбить мене хто коли-небудь. Цей пісок непотрібний був мені лише для себе. Я думав, що коли-небудь зустріну дівчину, яка прийдеться мені до серця і от сьогодні зустрів. Гроші мати дуже добре, але коли тебе любить та, дорожче якої немає нічого на світі, то це ще краще. Якби ви збиралися виходити заміж, міс, що б ви хотіли щоб ваш чоловік мав?
— Платіть гроші! — Голосно й різко зірвались ці слова з уст міс Колбі. Очевидно вона бачила себе у сні за прилавком великого універсального мазагину Сібер-Мейсон.
Раптом її голова хитнулась набік. Вона прокинулась, випросталась, протерла очі. Чоловік із Ному зник.
— От тобі й маєш! Здається, я спала, — сказала міс Колбі. — А куди ж це дівся той з “Білих Крил”?
Серце Заходу[292]
Гіменеїв[293] порадник[294]
Переклад М. Рябової
Я, Сендерсон Прет, гадаю, що народною освітою в Сполучених Штатах повинно було б завідувати метеорологічне бюро. Я можу навести вам поважні доводи щодо цього, а от ви навряд чи зможете сказати мені, чому не можна було б, професорів наших коледжів перевести до метеорологічного департаменту. Аджеж їх учили читати і їм було б за іграшки проглядати ранішні газети і потім телеграфувати до головної метеорологічної управи якої погоди можна сподіватися. Але це ще не все. Я от хочу
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Вибране: Королі і капуста. Оповідання та новели», після закриття браузера.