Читати книгу - "Білявки все ще не помирають наодинці, КАТЕРИНА ЧУЧАЛІНА"
![](/uploads/posts/books/8/5/6/1/blyavki-vse-shche-ne-pomirayut-naodinc.jpg)
- Жанр: Детектив/Трилер
- Автор: КАТЕРИНА ЧУЧАЛІНА
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
З вдячністю до:
Наталії Кононенко,
Марини Гладської,
Євгенії Медведєвої,
Олени Бандури,
Юлії Ковтун
за те, що надихнули мене продовжувати писати взагалі
та про Феофанію, зокрема )))
- Так я і знала, що, щойно відійду спати, ви одразу ж візьметеся за Содом та Гоморру, - несхвально сказала тітонька Квітка, відчиняючи двері вітальні.
Павло та Фані повернули до тітоньки Квітки свої червоні здивовані обличчя. Сцена була доволі невинною: вони сиділи на дивані та лише цілувалися: повністю одягнені. Навіть у дитячих мультиках є менш пристойні сцени.
- Ви про що, тітонько Квітко? - запитав тимчасово нещасний племінник-онук.
- Я у своєму домі не потерплю жодних виявів розпусти, - старенька підійшла, обпираючись на ціпок та сіла в крісло.
- Розпусти?! – зойкнула Фані, а Павло пробурмотів:
- Але це - мій дім.
- Але наразі тут живу я! І якщо ви не хочете, щоб моє бідне стомлене серце зупинилося, - почала шантажувати молодих людей тітонька Квітка, - то ви, як і належить, справжнім християнам, дочекаєтеся свого одруження, а тоді…
- Одруження?! Але я не збираюся брати шлюб! – дуетом вигукнули Павло та Фані, а тоді подивилися один на одного і додали. – а ти чого?!
- Яка дурня, - постановила пані Купер.
- Фані, я повинен у дечому тобі зізнатися, - промимрив Павло.
- Ти – шлюбний аферист? – Широко розплющуючи свої сині очі запитала дівчина. Павло ошелешено смикнувся.
- Бачу, твій рівень довіри до мене стає все більшим та більшим. Ні, значно гірше. Я – католик.
- Католик?! – Перепитала перелякана Фані так, ніби Павло зірвав з себе маску, а під нею виявилася інопланетна голова із вісімнадцятьма щупальцями. – Але ж це – не кінець світу.
- Мене надихає твій ентузіазм, - стомлено відповів Фані Павло. – Але, я припускаю, що років за десять ти можеш втомитися від мене, але я не зможу дати тобі розлучення, - він розвів руками.
- Бачу, ти не віриш у вічне кохання, - задумливо оглянула його Фані.
- Я цього не казав, - здивовано закліпав своїми прекрасними очима хлопець. – А що у тебе?
- Ну, - відвела погляд дівчина. – Припускаю, що за декілька років ти …, - вона нервово похитала головою, - можеш втомитися від мене. А мені паперової роботи і на роботі вистачає. Тож, я би хотіла уникнути усієї цієї канцелярщини, - розвела вона руками.
- Бачу ти «високо», - він взяв слово у лапки, - цінуєш наші відносини. Зрештою, на що очікувати, коли ми знайомі лише пару тижнів.
- Ідіотизм, - фиркнула тітонька Квітка. – Ромео та Джульєтта були знайомі і того менше.
- Дуже вдалий приклад! – Обурилися хлопець із дівчиною.
- Ну добре, не вдалий. Але всі ми одружуємося із незнайомцями, - сказала пані Купер. – Адже всі завжди маскуються, щоб правити краще враження.
- Ви кажете, - широко розплющив очі Павло, - що Фані, ця Фані, - він нечемно ткнув у бік дівчини вказівним пальцем, - прикидається янголом, а насправді… Ні, не вірю! Здається, вона і так вже побила всі рекорди найрідкісніших Фурій та Медей.
- На Фурію я не згідна, - пихато відповіла Феофанія. – А щодо Медеї, то я дійсно дуже ревнива, але це…
- Замовкніть, - стукнула ціпком по підлозі тітонька Квітка. – Або одружуйтеся, або я не дозволяю вам… - і вона додала декілька слів, від яких у Фані та Павла очі вилізлі не те що на чоло, а мабуть на задню сторону шиї.
- Пані Квітко, - звернулася до старенької приголомшена Фані. – Ви ж, ніби не були ханжею. Що це у Вас раптом за… напад добропристойності?
- У мене на це є причини, - ствердила пані Купер. - Але я їх не розкриватиму. Принаймні, зараз.
- Тобто, - недовірливо сказав Павло, - у Вас є таємничі причини, і тому, ми маємо присягнути з Феофанієї один одному жити, і в смутку, і в радості до скону віку, але що то за причини, Ви нам не повідомите?
- Нарешті дійшло, - повідомила тітонька Квітка.
- Але ж це – тиранія! – Одночасно повстали Фані та Павло.
- Лише – здоровий глузд. - Стомлено заперечила пані Купер. – Це - давня українська традиція. Я теж одружувалася із Славком незайманою, - розвела вона руками і вронила ціпок. Саме через це вона не бачила червоних облич своїх співрозмовників, які кинулися ціпок піднімати.
- Я глибоко шокований, - сказав Павло, коли вони із Фані, нарешті вручили ціпок старенькій. – Не знав, що моя люба кузина Софія народилася п’ятимісячною. Оце їй таки пощастило вижити.
Тітонька Квітка захихотіла. Фані закрила обличчя долонями.
- Добре, - нарешті пробурмотіла дівчина, визираючи між пальці притиснутих до очей долонь. – Я – згодна.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Білявки все ще не помирають наодинці, КАТЕРИНА ЧУЧАЛІНА», після закриття браузера.