Читати книгу - "Коли курява спаде"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Відтак господарем їхніх земель ставала хоробра й кмітлива жінка.
Спочатку жінки займали місце туси лише тимчасово. Найперше, що така жінка робила, посівши трон, це приймала до своєї родини чоловіка[125], а коли народжувала сина, то передавала трон йому. Тоді для родин інших туси, де хлопчиків було багато, непоганим рішенням було віддати одного зі своїх синів їй за чоловіка.
Відколи тусині Ронггонг почали сходити на трон, у них не було навіть і натяку на народження сина, хоч кого б вони не приймали собі за чоловіка. Про ту з них, що приїхала тепер зустрітись із нами, казали, що вона була тусинею вже четвертого покоління. Ходили також легенди про те, яка вона жахлива в ліжку. Й перший чоловік помер від сухот через три роки, другий прожив із нею трохи більше — вісім років — і залишив їй доньку. Після того вона несподівано вирішила не приймати більше собі чоловіків. Це схвилювало всіх туси, які вирішили, що не можна допустити, аби в Ронггонгів завжди господарювали тільки жінки. Коли туси вже навіть збиралися йти війною на неї, тусиня Ронггонг вимушена була прийняти ще одного чоловіка, якого для неї вибрали всі туси разом. Цей чоловік був таким дебелим, мов племінний бик.
Усі казали:
— Ну цього разу вона неодмінно народить сина.
Однак невдовзі поширилась новина про те, що її чоловік помер.
Казали, що тусиня часто приймає у себе в ліжку когось із підлеглих зі статусом — старост, воєначальників і навіть лам, тож веде собі щасливе життя імператора. Саме тому я завжди вважав цих своїх північних сусідів розумними. Однак вона також повністю засіяла свої землі маком і довела своїх людей до голоду в цілком сприятливий рік.
Тусиня Ронггонг приїхала саме тоді, коли я на неї чекав.
Щойно вони з'явилися з-за горизонту, потиканого окремими старими кипарисами, як мої люди їх уже й помітили.
Я простояв на оглядовій вежі цілісінький ранок. Однак команда тусині Ронггонг, коли ось-ось уже мала прибути, раптом зупинилась. Поміж тими окремими кипарисами розстилалась чарівна лука, по якій звивався струмок. На тому чарівному місці, яке я цілком міг охопити одним поглядом, вони й зупинились. Їм було байдуже до того, що я хотів щонайшвидше зустрітись із тусинею. Вони зняли сідла з коней і пустили тих пастися на травичку. Потім над лукою піднявся стовпчик чорного диму — вочевидь, ці зухвальці хотіли спочатку добре наїстися, а потім перетинати кордон.
— І хто сказав, що жінки-туси не такі лихі, як чоловіки-туси? — звернувся я до управителя.
— Однак не будуть же вони сидіти там до зими, у них зерна для цього не вистачить, — відказав управитель.
Він мав рацію. Тож я пішов униз їсти. Однак і після того, як я поїв, на дорозі не видно було ще жодного поруху. Я не витримав і побіг знову на оглядову вежу. Там я виявив, що вони облаштували на траві намети і, вочевидь, збиралися там заночувати. Це мене розлютило і я сказав управителю:
— Ні зернини їй не давати!
— А хіба панич до цього планував щось їм давати? — розсміявся управитель.
Я знав, що тієї ночі спатиму погано, тож забажав собі дівчину.
— Однак ми ж не запаслися гарними дівчатами, — зауважив Соднам Г’ялцен.
— Мені потрібна дівчина, — тільки відповів я.
Тоді вони додумалися почекати, поки я ляжу й загашу каганець, а потім запхнули мені в ліжко не дуже гарну на їхній погляд дівчину. Вона виявилася шаленою, мов пантера, і з гарчанням залізла на мене. Відчуваючи особливу радість, я раптом спитав себе подумки, чи може бути саме такою тусиня Ронггонг у ліжку із чоловіком? Мені схотілося запалити каганця й роздивитися цю шалену жінку, яка форкала, ніби кобила, щоб з’ясувати, чи вона є така ж мужоподібна, як тусиня Ронггонг за переказами? Однак коли я прокинувся, на дворі був уже ранок, і через вікно на моє ліжко лилося сонячне проміння. До кімнати увірвався Аїр-молодший, завадивши мені задати собі те особливе питання, й вигукнув:
— Їдуть! Паничу, вони їдуть!
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Коли курява спаде», після закриття браузера.