Читати книгу - "Політ співочого каміння. Трилогія з народного життя"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Сятий Іллечку, пощади і помилуй бідного сироту!.. Не оскверни і не вкороти гнівом своїм тяжку жизнь жебракові!
Баба Фіскарошка належала не стільки до людей безстрашних, як педантичних — вона не була жадібною, але й доброві марно не дала пропасти. Тому, незважаючи на бурю, вона прицубрила до хащі не тільки своє, а й набиту добром дідову сорочку. А Соломон при кожному спалахові й ударові волав своє:
— Сятий Іллечку, пощади і помилуй!
— Діду, заткни писок! — раптом рявкнула баба. — Бо кедь Святий Ілля почує, што ми, злодії, тут, та ще й з краденим колгозним добром, то нам тогди точно кінець — алілуя і фертік!
Чи то від бабиного крику, чи від велетенського спалаху блискавки, Соломон схопився, вирвався із хащі і почав, мов навіжений, тікати через пагорб.
Встиг добігти до велетенського дуба перед долиною Святого Івана, як у дерево із усього розмаху влетіла блискавиця, осяйнувши весь навколишній світ якимось синющо-холодним світлом. Дуб заричав звіром і половину його зрізало, немов вогненним лезом.
Діда деревом не зачепило, але, видно, добряче влупило електророзрядом, бо коли прибігла Фіскарошка, Соломон лежав неподалік весь синій і бездиханний. Як і обіцяла баба — алілуя і фертік!
… Важко сказати, які житейські події були для нашої родини значними і, головне, радісними — весілля, хрестини, похорони чи іменини. Бо, скажімо, найгучніше весілля або хрестини, що починалися танцями, виском, писком й тисячоразовим зізнанням в догробовій любові, могли закінчуватися такими побоїщами, що нинішні криваві сутички у телебойовиках здаються невинними репетиціями до цілком пристойних вистав. І навпаки: поминки одного із родових чільників після кількох чарок із глибоко церковних пісньопівів плавно переходили у сумну народну «Цвіте терен…», якщо тут хтось із родини не похопився і не перестав наливати чарки далі — а такого за моєї тямки практично не траплялось, — задушевна й печальна «Цвіте терен…» плавно переходила у більш оптимістичну «День, білий день, вставай, дівко, клади огень…». А ця, зігріта ще кількома чарчинами, переростала у вже загалом життєстверджуючу «Ой, Марічко, чічері-чічері, розчеши’ ми кучері!». Це, у свою чергу, зривало поминальників із місць, і прощання з покійником закінчувалось шаленими танцями і навіть сороміцькими піснями на кшталт:
Ой, коби мені тото, Та й што в молодиці, Носив би` го коло серця А не коло гузиці… Не жаль мені мої жони, Што так рано вмерла! А жаль мені тої бульби, Што’ї пережерла! Ой, бідацька моя хижа, Хочу’ї валити, Не вмирає моя теща — Треба`ї душити!І ще одна цікава деталь: коли траплялись торжество чи трагедія, родина без усяких запросин миттю являлась у потрібний час до обійстя.
Ось і тепер. Ледве встигли діда обмити й виставити у передній хаті на ослін, як із Лавок, Лохова, Бобовищ, Серенівець, Зняцева, Пузняковець та інших ближніх сіл і присілків почали злізатися, як воші на жебрачу голову, брати, сестри, тітки, вуйки, стрийни, стрики, кумове, сватове і всілякі інші хрещені, близькі і далекі, відомі і невідомі родини.
Верещали свинчата, бекали-мекали барани, кудкудахкали кури… Все це йшло під ніж. Жінки порались біля гарячих котлів і общипували гусей, правили голубці, готували тісто для хліба і повидлових рулетів. Чоловіки розбирали свинчата, варили гурки, готували м’ясива для відбивних…
Навколо панував діловий і, сказати б, навіть піднесено-святковий настрій. Особливо це відчувалось, коли сокачки і гентеші — так у нас називали кухарок і різників — влаштовували невеличкі перерви на горнятко вина чи погарчик паленьки. Тут уже доходило не тільки до родичання, кумовання, але й залицяння і навіть прямих натяків:
Був би, кумо, дуже рад, Затягнути вас у сад!Все йшло чудово, душевно, на високому емоційному рівні. Одна деталь суттєво псувала родинну святкову ідилію — покійник, що лежав у передній хаті. Хоча, кладучи руку на серце, значна більшість, зайнята приготуваннями і в передчутті багатої гостини, за покійника вже й забула!
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Політ співочого каміння. Трилогія з народного життя», після закриття браузера.