Читати книгу - "Борва мечів"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Тиріон спостерігав за обличчями князів Тирела, Рожвина та Рябина і чекав, чи стане духу в когось із них спитати руба:
«Але ж, князю Тайвине, хіба то не ви поклали перед Робертом тіла дітей, загорнуті у кармазинові киреї Ланістерів?»
Ніхто цього не спитав, але на обличчях усе читалося досить ясно. «Рожвинові начхати» — подумав Тиріон, — «але Рябина мало трясця не вхопила».
— Коли король одружиться з вашою Маргерією, а Мирцела вийде заміж за князя Тристана, ми усі станемо одним великим домом, — нагадав пан Кеван Мейсові Тирелу. — Стара ворожнеча повинна лишитися у минулому. Хіба ви не згодні, ласкавий пане?
— Але ж це весілля моєї доньки!
— І мого онука теж, — твердо відповів князь Тайвин. — То що? Забудьмо старі чвари?
— З тим Мартелом, якого звуть Дораном, я не сварився, — буркнув Тирел не вельми ласкаво, наголошуючи на імені великого князя. — Якщо він хоче перетнути Обшир з миром, хай попросить мого дозволу, та й по тому.
«Оце вже ні» — подумав Тиріон. — «Йому досить піднятися Кістяним шляхом, звернути на схід коло Перелітку і вийти просто на королівський гостинець.»
— Три сотні дорнійців не зруйнують наших приготувань, — мовила Серсея. — Стражники сядуть у дворі, для панства та лицарства поставимо у палаті кілька зайвих лав, а великому князеві Дорану, певно ж, знайдеться місце на почесному помості.
«Тільки не коло мене» — прочитав Тиріон у Тирелових очах. Але вголос князь Вирію нічого не відповів, лише рвучко кивнув.
— Тепер нас очікує приємніша нагода, — мовив князь Тайвин. — Плоди перемоги чекають розподілу.
— І не буває на світі плодів солодших! — підхопив Мізинець, який і сам уже проковтнув чимале яблучко — Гаренгол.
Кожен із князів мав свої вимоги: цей замок чи оте село, клин землі, річечку або ліс, право виховання шляхетних дітей, позбавлених батьків у кривавій битві. На щастя, плоди вродилися рясно, і замків з сиротами вистачило усім. Варис мав при собі усі потрібні списки. Сорок сім дрібних князьків та шість сотень і дев’ятнадцять лицарів наклали головами, б’ючись під полум’яним серцем Станіса та його Господа Світла, а з ними кілька тисяч посполитих вояків. Усіх оголосили зрадниками, їхніх нащадків позбавили спадкових маєтностей, а землі та замки віддали тим, хто показав свою вірність престолові.
Найрясніший урожай зняли володарі Вирію. Тиріон міряв очима чимале черево Мейса Тирела, і в голові йому крутилася одна думка: «От не вдавиться ж». Тирел вимагав віддати йому всі землі та замки князя Алестера Флорента, свого власного значкового, який примудрився нещодавно прийняти два винятково невдалі для себе рішення: спочатку підтримав Ренлі, а потім Станіса. Князь Тайвин радо задовольнив вимогу. Ясні Води разом із землею та доходами віддали у володіння другому синові князя Тирела — Гарланові. За один миг ока пан Гарлан перетворився на могутнього та багатого дідича. Старший його брат, певна річ, того не потребував, бо мав успадкувати сам Вирій.
Дещо менш ласі шматки отримав князь Рябин, а також кілька вельмож, не присутніх на раді: князь Тарлі, княгиня Дубосерд, князь Вишестраж тощо. Князь Рожвин просив лише звільнення на тридцять років од чопового мита, яке накладали Мізинець та його шафарі на деякі найкращі вертоградські вина. Отримавши жаданий привілей, князь оголосив, що цілком задоволений, і спитав, чи не послати по барильце вертоградського золотого, щоб випити за доброго короля Джофрі та його мудрого і зичливого Правицю. Проте Серсея, почувши його слова, втратила терпець і визвірилася:
— Джофові потрібні вояки, а не пияки! Бо поки хтось цмулить вино, державу зусібіч обсідають ниці узурпатори та самозвані корольки!
— Сподіваймося, ненадовго, — масним голосочком проспівав Варис.
— Ще кілька питань, панове. — Пан Кеван зазирнув у папери. — Пан Аддам знайшов деякі кришталі від вінця верховного септона. Тепер можна вважати певним, що їх з вінця виколупали, а золото поплавили.
— Батько Небесний знає їхні вини і покарає тяжкою рукою, — побожно пробелькотів новий верховний септон.
— Певна річ, — відповів князь Тайвин. — Але ми мусимо увінчати вас для королівського весілля. Серсеє, приклич своїх майстрів золотих справ. Хай вони подбають про новий убір для святого отця.
Відповіді князь не чекав, а одразу обернувся до Вариса.
— Чи не маєте ви якихось нових звісток?
Євнух видобув з рукава сувій.
— Коло Пальців бачили кракена. — Він захихотів. — Та не когось із Грейджоїв, перепрошую панство, а справжнього живого кракена. Істота напала на ібенійський китобій і потягла його на дно. На Порогах знову за щось б’ються. Між Тирошем та Лисом вельми ймовірна нова війна. Обидва міста розраховують на союз із Миром. Жеглярі, що повернулися з Нефритового моря, переказують, що у Карфі налупився триголовий дракон, і що він тепер є дивом того міста…
— До драконів та кракенів мені байдуже, хай скільки вони мають голів, — перебив князь Тайвин. — Чи не знайшли, часом, ваші шепотинники якогось сліду сина мого брата?
— На жаль, наш улюблений Тирек зовсім зник. Бідний відважний юнак. — У голосі Вариса бриніла сльоза.
— Тайвине, — поспіхом втрутився пан Кеван, попередивши вияв гніву Правиці, що легко читався на обличчі, — деякі з тих золотокирейників, що кинули свої місця у битві, нишком повернулися до куренів і сподіваються знову стати до служби. Пан Аддам хоче знати, що з ними робити.
— Вони піддали Джофа небезпеці своїм боягузтвом! — негайно відповіла Серсея. — Хай їх усіх стратять!
Варис зітхнув.
— Певно ж, ваша милосте, вони заслужили на смерть. Тут не може бути жодних сумнівів. Та все ж доцільніше буде відіслати їх до Нічної Варти. Зі Стіни останнім часом долинають незатишні звістки. Дичаки непокояться, рушають з домівок…
— Дичаки, кракени, дракони, — гигикнув Мейс Тирел. — Хоч комусь у цьому світі сидиться на місці?
Князь Тайвин пустив його жарт повз вуха.
— Утікачі краще послужать нам своїм прикладом. Хай їм зламають коліна ковальськими молотами — більше жоден не тікатиме. А заразом матимуть науку і ті, хто побачить їх на вулиці з жебрацькими торбами.
Він кинув погляд уздовж столу — чи не хоче
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Борва мечів», після закриття браузера.