Читати книгу - "Віддана босу за борги, Марк Логан"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Як довго ти збирав усю цю інфу? — запитує Андрій, щойно я повертаюся у кабінет.
Душ добряче прочистив мізки. Добре, що в будинку Дороніна на кожному розі є душові. І ось вхід в одну з них знаходиться прямо за кабінетом власника, і ведуть туди заховані від зайвих очей двері. Ми вирішили освіжитися по черзі, щоб не дати тому, що почалося біля стіни, остаточно знести нам обом дах. Я поки що не готовий зайти далі. Та й Доронін, очевидно, теж.
Із задоволенням накидаю на голову махровий рушник, витираючи мокре волосся. Вдихаю аромат кондиціонера для білизни та почуваюся майже як раніше, до всіх цих звинувачень і моєї втечі. А разом із запахами, що витають у домі мого друга і, дотиками м'якої тканини приходить те саме відчуття захищеності. Яке дозволяє нарешті заспокоїтися. Здається, все найстрашніше позаду.
Крім того, вікна в кабінеті щільно зашторені, і важка тканина не дасть змоги комусь ззовні побачити, що відбувається в приміщенні. Ми, можна сказати, одні в цілому світі. У всякому разі, саме так я почуваюся.
— Усі три місяці, — відповідаю, не перериваючи процедури витирання. — Ховався від твоїх шукачів і шукав відповіді.
— Допомагав хто? — чую запитання Андрія і, не замислюючись, відповідаю:
— Та, друзі допомогли.
І тільки забравши рушник від обличчя, розумію, що вчинив необачно. Занадто рано розслабився. Доронін дивиться вовком, начебто це не він задихався від оргазму, подарованого моєю рукою якихось п'ятнадцять хвилин тому.
— Це в них ти був увесь цей час? — примружує очі.
Киваю у відповідь, бо голос зараз може зрадити. Але оскільки вираз обличчя Дороніна не змінюється, все ж таки вимовляю:
— Майже весь цей час.
— Друзі, кажеш? — перепитує з небезпечними інтонаціями в голосі. — Я у всіх наших спільних знайомих був, і ніхто з них не зізнався, що переховує тебе.
— Так не у знайомих я був, — усміхаюся, намагаючись розрядити обстановку. — А у друзів. А вони, як відомо, не зраджують.
Визнаю, від шпильки втриматися не зміг. І по полум'ю, що спалахнуло в очах співрозмовника, бачу, що вона досягла мети.
— Підйоб зараховано, — ледь помітно киває Андрій і повертає свій погляд до документів.
І я непомітно видихаю. Здається, сьогодні спалахів гніву більше не буде.
— Якщо вони твої друзі, — голос Андрія надто спокійний, — то хто тоді я?
Сподобався роздiл? Чесна оцінка допоможе авторові у написанні книги. Анонімно
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Віддана босу за борги, Марк Логан», після закриття браузера.