Читати книгу - "Танок драконів"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
— Я не мрець! — спалахнув хлопчина.
— Як так? Мій лорд-батько загорнув твій труп у малиновий плащ і поклав поряд із сестриним біля підніжжя Залізного трону як подарунок новому королю. Люди, які наважилися припідняти плащ, казали, що в тебе половини черепа немає.
Юнак збентежено позадкував.
— Твій...
— ...батько, ага. Тайвін з дому Ланістерів. Можливо, ти про нього чув.
Гриф Молодший завагався.
— Ланістер? Твій батько...
— ...уже загинув. Від моєї руки. Якщо вашій високості приємніше кликати мене Йолло або Гугором, то нехай, але знайте, що я з народження Тиріон з дому Ланістерів, законний син Тайвіна і Джоанни, й у смерті їх обох винен я. Люди вам скажуть, що я царевбивця, кревногубець і брехун, і все це правда... та хіба не всі ми тут — зборисько брехунів? От узяти вашого переляканого батька. Грифу правильно? — пирхнув карлик.— Дякуйте богам, що Вейрис Павук у змові з вами. Гриф ані на мить не ввів би в оману наше оскоплене диво, як не ввів і мене. «Я не лорд,— каже ваша милість,— і не лицар». Ну, тоді я не карлик. Сказати можна що завгодно, та це ще нічого не означає. Хто краще зможе виростити синочка королевича Рейтара, як не його любий друг Джон Конінтон, колишній лорд Гнізда Грифона й королівський правиця?
— Мовчи,— занепокоєно мовив Гриф.
З лівого борту на ріці виднілася велетенська кам’яна долоня. З води вистромлювалося два пальці. «Скільки їх тут таких?» — подумав Тиріон. По хребту в нього побігла цівка поту, й він здригнувся. Мимо пропливала Скорбота. Вдивившись у туман, Тиріон розгледів поламаний шпиль, безголового героя, вирване з землі й перевернуте древнє дерево, чиє товстелезне коріння проросло крізь склепіння і вікна зруйнованого палацу. «Чому все це видається таким знайомим?»
Попереду з темної води вишуканою спіраллю здіймалися похилені сходи з білого мармуру й різко обривалися футів за десять над головою. «Ні,— подумав Тиріон.— Це неможливо».
— Дивіться,— тремтливим голосом промовила Лемора,— світло.
Усі поглянули туди. І всі його побачили.
— «Рибалочка»,— сказав Гриф.— Або він, або дуже схожий на нього.
Але він знову витягнув меча.
Ніхто не зронив ані слова. «Сором’язлива панна» рухалася за течією. Вітрило не піднімали відтоді, як запливли у Скорботу. Байдак не міг рухатися в іншому напрямку, окрім як униз по ріці. Качур, обіруч стискаючи жердину, стояв примружившись. За деякий час навіть Яндрі припинив відштовхуватися. Всі очі прикипіли до далекого вогника. З наближенням він перетворився на два вогники. Потім на три.
— Міст сновидінь,— сказав Тиріон.
— Неможливо,— мовив Гальдон Недомейстер.— Ми вже пропливли міст. Річки біжать тільки в один бік.
— Мати річок Ройн біжить, куди схоче,— пробурмотів Яндрі.
— Семеро спасіть,— зронила Лемора.
Попереду на мосту знову заквилили закам’янілі. Кількоро вказували вниз, на байдак.
— Гальдоне, забери королевича вниз,— наказав Гриф.
Однак було вже запізно. Течія підхопила байдак, і той невпинно наближався до мосту. Яндрі виставив жердину, щоб не врізатися в опору. Від удару човен гойднувся вбік, прориваючи завісу світло-сірого моху. Тиріон відчув на обличчі його дотик — м’який, як пальці повії. А тоді позаду почувся гуркіт, і палуба так нагло накренилася, що карлик мало перекинувся й не вилетів за борт.
У байдак упав закам’янілий.
Він приземлився на дах каюти з такою силою, що «Сором’язлива панна» загойдалася, і проревів щось незнайомою мовою. За ним упав ще один закам’янілий, приземлившись позаду румпеля. Старі дошки від удару тріснули, й Ісілла зойкнула.
Найближче до неї був Качур. Здоровань не гаяв часу на діставання меча. Натомість він жердиною штовхнув закам’янілого просто в груди, перекидаючи за борт у річку, де той без жодного звуку миттєво потонув.
Не встиг другий закам’янілий злізти з даху кабіни, як на нього кинувся Гриф. З мечем у правій руці та смолоскипом у лівій, він почав відтісняти істоту. Течія затягнула «Сором’язливу панну» під міст, і їхні мінливі тіні затанцювали на порослих мохом стінах. Закам’янілий відступав на корму, але йому перепинив дорогу Качур із жердиною в руці. Коли закам’янілий рушив на ніс, перед ним помахав смолоскипом Гальдон Недомейстер, відганяючи. Закам’янілому не лишалося нічого, як піти прямо на Грифа. Капітан ковзнув убік, зблиснувши клинком. Криця вдарилася в затвердлу сіру плоть, викресавши іскру, та рука закам’янілого все одно полетіла на палубу. Гриф відбуцнув її ногою. Підскочили Яндрі й Качур із жердинами. Разом вони відтіснили істоту до борту й виштовхали в чорні води Ройна.
На той час «Сором’язлива панна» вже випливла з-під розбитого мосту.
— Ми всіх позбулися? — запитав Качур.— Скільки їх стрибнуло?
— Двоє,— мовив Тиріон, мерзлякувато кулячись.
— Троє,— сказав Гальдон.— Позаду!
Карлик розвернувся — й ось воно.
Від падіння одна нога істоти зламалася, і крізь прогнилу тканину бриджів вистромилася зазублена біла кістка, а в діру проглядало сіре м’ясо. Зламана кістка була в плямах брунатної крові, але закам’янілому вистало сил кинутися на Грифа Молодшого. Рука в нього була сіра й негнучка, проте коли він стиснув пальці, намагаючись схопити хлопця, між кісточок проступила кров. Хлопець застиг, витріщившись на нього, немов і сам закам’янів. Долоня лежала на руків’ї меча, однак він, схоже, й забув навіщо.
Тиріон, підбивши хлопця під коліна, стрибнув на нього й упав згори, тицьнувши смолоскипом в обличчя закам’янілого, і той позадкував на зламаній нозі, відбиваючись від полум’я задубілими сірими руками. Карлик подибав за ним, розмахуючи смолоскипом, штрикаючи ним в очі закам’янілого. «Ще трішки. Відступай, ще один крок, ще». Вони вже були на самісінькому краю палуби, коли істота кинулася на Тиріона, схопила смолоскип і висмикнула з його рук. «Трясця»,— подумав Тиріон.
Закам’янілий віджбурнув смолоскип. З тихим сичанням чорна вода загасила полум’я. Закам’янілий завив. Колись він був жителем Літніх островів: підборіддя й півщоки перетворилися на камінь, але в тих місцях, де шкіра не посіріла, вона лишалася чорною як ніч. На долоні, якою він схопився за смолоскип,
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Танок драконів», після закриття браузера.