Читати книгу - "Ангельський вибір, Дар’я Дзвін"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Від них віяло силою, ненавистю, впевненістю та рішучістю. Їхня енергетика заповнила номер готелю та посилила тиск на присутніх.
— Яке твоє справжнє ім'я? — Вартовий примружився.
— Я скажу тобі тільки після нашої розмови. Це залежить від її результату.
— Твої дві хвилини ще не вийшли, — з неприязню відповів Нейтан. — Встигни в них вкластися.
— Прекрасно.
Демон розвернувся і зайшов у ванну кімнату. Нейтан пішов за ним. Двері зачинилися, а потім пролунав шум води.
— Вони перекривають свою розмову, щоб ми не почули, — пояснила Лейла, побачивши моє спантеличене обличчя.
— Ми б і так нічого не почули.
— Ти, можливо, і ні, а ось ми — так. У нас слух набагато кращий, ніж у простих людей.
— Наскільки краще?
— Ми можемо чути шепіт у сусідніх номерах, якщо не буде прямих перешкод. Але не більше. Ми не супергерої. — Вона махнула рукою. — У нас не супер слух, а лише покращена людська версія. Це стосується реакції, швидкості, витривалості, зору, сили.
Я кивнула. Поки у ванній струменіла вода, відкинула голову назад, уперлась у стіну і прикрила очі.
«Про що вони говорять? Як викручуватиметься Ейден?».
Демона, який намагався мене вбити, краще тримати на виду, інакше мені доведеться постійно оглядатися, чекаючи від нього чергової каверзи. Можна було б розповісти про наш зв'язок, але він чомусь це категорично заборонив. Про це теж варто докладніше дізнатися.
Тіло не хотіло більше ні про що турбуватися. Йому потрібен був сон та спокій. Поступово накочувала втому. Сил, що виникли після зцілення Адама, майже не залишилось. Повіки не хотіли розкриватися. Тиша в кімнаті була кращою за будь-яку колискову. Час сповільнився. Я була за крок від того, щоб поринути в міцний сон, але двері ванної відчинилися, повертаючи мене до актуальних проблем.
Нейтан вийшов похмурим, а Ейден з непроникливим обличчям.
— Хейлі, тебе намагалися викрасти невідомі демони для невідомих цілей. До того ж ти ангел другого покоління, який не розкрив своєї сили і якого не навчили, — підбив підсумки Нейтан. — Тепер потрібно забезпечити тобі захист, з'ясувати, чому тебе при народженні не забрав ангел впливу та розкрити твою силу перед тим, як відправити до архангелів.
«Ангели впливу. Архангели. Не розкрита сила».
Я відзначала у голові питання. Зараз мені був потрібен спокій. Не варто було повністю виснажувати ресурси організму. Щоб розібратися в абсолютно новому світі, мені потрібно було бути зібраною, уважною, сильною.
— Ми охоронятимемо тебе, а ти... — продовжував вартовий.
— Чи можемо ми перенести всі розмови на завтра? — перебила його і з надією подивилася. — Зараз я не в кращому стані для серйозних розмов. Користі з цього буде мало. Давайте поспимо, а вранці з новими силами все обговоримо? Це буде набагато ефективніше.
— Їй дійсно треба поспати, або вона засне під твій монотонний голос, — підтримала мене Лейла, за що я була їй вдячна.
Нейтану невдоволено нахмурився, але не став суперечити.
— Добре. Ви маєте рацію, — погодився він, а потім голосом командира почав роздавати доручення: — Лейла залишиться в цій кімнаті для безпеки. Ліам, патрулюй навколо готелю. Адам, стеж за всім з даху. Ейдене, оскільки ти забронював номер навпроти, ми з тобою розмістимося там.
Демон ніяк не відреагував, а ось Ліам не зміг промовчати.
— Ти залишаєш його тут?
— Так, — відсік Нейтан, — це моє рішення.
«Значить мені вдасця знову поговорити з Ейденом, а не очікувати, коли він вб’є моїх близьких».
Ліам був явно цим незадоволений, але вирішив промовчати.
— Впевнений? — запитала Лейла.
— Якщо що, я особисто встромлю в нього меч правосуддя.
Ейден пирхнув.
— Вам хтось казав, що у вас надто упереджене ставлення до демонів?
— І на те є всі підстави, — відповіла вартова.
— Не погоджуся. Більшість настільки залякані, що готові на задніх лапах скакати перед архами. — У його голосі була неприхована зневага.
— Ну все. Нам час розходиться. — Нейтан відчинив двері номера і махнув у бік Ейдена. — Тобі насамперед.
— Мені приємно. Сам вартовий притримує мені двері. — Він пішов до виходу і, не обертаючись до мене, попутно промовив: — До завтра, Ангелятко.
За ним вийшла решта. Лейла вирішила мене не напружувати і помилуватися краєвидом з балкона, поки я не засну. Мені нарешті вдалося потрапити під душ, де я ретельно змила бруд і чужу кров. Коли шкіра вже почервоніла від тертя мочалки, осіла на підлогу і дозволила гарячим струменями води продовжити справу самим.
Як не дивно, але сліз не було. Залишилось лише одне усвідомлення, що все моє життя перевернулося і більше ніколи не буде колишнім. Мені потрібно було пристосуватися до нового світу, зрозуміти його правила, вижити та убезпечити близьких.
Пройшло багато часу, перш ніж мені вдалося вийти з ванної. Коли голова торкнулася подушки, мене накрило довгоочікуване полегшення та спокій.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Ангельський вибір, Дар’я Дзвін», після закриття браузера.