Читати книгу - "Аеропорт, Артур Хейлі"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
Вона міркувала обачно й розважливо. Передусім потрібно дізнатися, чи Д. О. вже полетів; якщо ні, то, можливо, ще є час його зупинити. Інез уявлення не мала, скільки Д. О. має часу в запасі або скільки годин тому він написав цидулку. Вона знову роздивилася жовтий бланк про подальшу сплату; там ніде не було вказано ні дати, ні часу відправлення, хоча вона могла зателефонувати до авіакомпанії — «Транс Америки». Інез чимдуж кинулася одягатися в те, що всього кілька хвилин тому знімала.
Ноги в черевиках знову озвалися болем, а пальто досі залишалося вологим та незручним, коли вона збігала вузькими сходами з квартири на вулицю. У злиденному коридорі сніг проникав крізь низ вхідних дверей. Інез побачила, що надворі сніг іще глибший, ніж коли вона прийшла. Холодний суворий вітер накинувся, як тільки вона покинула укриття будинку, хльоскаючи снігом їй в обличчя.
У квартирі Ґерреро не було телефону, й хоча Інез могла подзвонити з телефону-автомата в закусочній на нижньому поверсі, вона намагалась уникнути зустрічі з її власником, який, за сумісництвом, був і домовласником. Чоловік погрожував виселити їх уже завтра, якщо Ґерреро не виплатять повністю всі борги за оренду. Інез також навмисне не хотіла думати сьогодні про те, що і цю справу — якщо Д. О. не повернеться завтра до ранку — їй доведеться залагоджувати самотужки.
Аптека-магазин163 з телефоном-автоматом стояла за півтора кварталу звідси. Пробираючись через глибокий сніг на тротуарі, Інез подалася туди.
Годинник показував за чверть десяту.
Телефоном у магазині користалися двоє дівчат-підлітків, й Інез довелося зачекати майже десять хвилин, доки вони покладуть слухавку. Затим, коли вона набрала номер «Транс Америки», запис автовідповідача повідомив їй, що всі лінії відділу бронювання зайняті, тож чи не може вона, будь ласка, почекати. Інез чекала, доки запис не повторився кілька разів, а тоді моторний жіночий голос оголосив, що це міс Янґ і чим вона може допомогти.
— Будь ласка, — сказала Інез, — я хочу запитати щодо рейсу до Рима.
Ніби за натиском кнопки, міс Янґ відповіла, що «Транс Америка» має прямі рейси з аеропорту Лінкольна до Рима щовівторка та щоп’ятниці; є також щоденні рейси з посадкою в Нью-Йорку, і чи хоче клієнтка забронювати квиток зараз?
— Ні, — відказала Інез. — Я не лечу. Це стосовно мого чоловіка. Ви сказали, що є рейс по п’ятницях… тобто… сьогодні?
— Так, мадам, наш Рейс Два, «Золота Каравела». Він вилітає о десятій вечора за місцевим часом, але сьогодні його на годину затримали, у зв’язку з погодними умовами.
Інез глянула на годинник в аптеці. Зараз було вже п’ять хвилин по десятій.
Вона швидко заговорила:
— Тобто цей літак ще не полетів?
— Ні, мадам, поки що ні.
— Будь ласка… — Як це часто траплялося, Інез відчула, що їй бракує слів. — Будь ласка, для мене дуже важливо дізнатися, чи мій чоловік на тому літаку. Його звуть Д. О. Ґерреро, і…
— Вибачте, але ми не маємо права поширювати таку інформацію. — Міс Янґ була ввічливою, але непохитною.
— Думаю, ви мене не розумієте, міс. Я питаю про свого чоловіка. Я його дружина.
— Я вас розумію, місіс Ґерреро, і мені шкода; але це правило компанії.
Міс Янґ, як і решта її колег, була добре намуштрована стосовно цього правила і розуміла його причини. Багато бізнесменів брали з собою секретарок або коханок у авіаподорожі, в документах зазначали їх у ролі дружин, щоби скористатися знижками за сімейним тарифом. У минулому кілька підозріливих, справжніх дружин перевіряли це і спричиняли проблеми для клієнтів авіакомпаній — своїх чоловіків. Пізніше саме чоловіки гірко скаржилися на порушення конфіденційності, отож авіакомпанії зараз дотримувалися політики приховування імен пасажирів.
Інез почала:
— Чи є хоч якийсь спосіб…
— Насправді немає.
— Ой Боженьку!
— Чи правильно я розумію, — поцікавилася міс Янґ, — що ваш чоловік, можливо, летить Рейсом Два, але ви не впевнені?
— Так, правильно.
— Тоді єдине, що ви можете зробити, місіс Ґерреро, це приїхати в аеропорт. На рейс ще, напевно, не почали садити пасажирів; тож, якщо ваш чоловік там, ви з ним побачитеся. Та навіть якщо посадка вже почалася, вам допоможуть на виході. Але мусите поквапитися.
— Добре, — відповіла Інез. — Це, напевно, єдине, що мені залишається, тому краще спробувати. — Вона не уявляла собі, як дістанеться аеропорту — що за двадцять миль звідси — менш ніж за годину, в таку бурю.
— Хвилиночку. — Було чути, що міс Янґ вагається, її голос став людянішим, ніби якась частина страждань Інез пройшла через телефонну лінію. — Мені насправді не можна такого робити, місіс Ґерреро, але дам вам невеличку пораду.
— Будь ласка.
— В аеропорту, коли підійдете до виходу на посадку, не кажіть, що думаєте, ніби ваш чоловік на борту. Скажіть, що знаєте, він на борту, і хочете з ним поговорити. Якщо його нема, вам скажуть. А якщо є, то так більша ймовірність, що агент відправлення скаже те, що вас цікавить.
— Дякую вам, — сказала Інез. — Дуже-дуже дякую.
— Немає за що, мадам. — Міс Янґ знову повернулася до свого машинного голосу. — На добраніч та дякуємо, що зателефонували в «Транс Америку».
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Аеропорт, Артур Хейлі», після закриття браузера.