Читати книгу - "Третя крапля магії, Лариса Лешкевич"
Шрифт:
Інтервал:
Додати в закладку:
– Мабуть, твоє зілля все-таки не спрацювало, і Теумар забажав забути про мене, – з гіркотою говорила Іві, стоячи на порозі будинку і сумно роздивляючись ліс, обмитий помаранчевими хвилями західної заграви.
Легкий вітерець крадькома шурхотів по теплому листі, що сяяло великими краплями короткої зливи, яка нещодавно промайнула над землею.
Різноголосі пташині пересвисти чулися з лісових глибин, але зараз вони зовсім не тішили дівчину. Глуха невиліковна туга лежала на її серці чорним важким каменем.
– Думаю, причина в чомусь іншому! – впевнено відповіла Нія.
Вона долонями черпала золу з вогнища, розсипала її по підлозі і уважно вдивлялася в химерні образи, створені попелясто-білим пилом.
– Судячи з візерунків, він думає про тебе з пристрастю, що набагато перевищує його колишній потяг…
– Тоді чому він затримується! Кохання здатне руйнувати гори та висушувати річки! Він повинен був відкинути всі перепони і мчати до мене без оглядки ... – промовила Іві, розсіяно смикаючі вплетену у волосся, червоно-блакитну стрічку.
Нія тихенько хитала головою, знову і знову сіючи попелом перед дровами, що тліли в печи. Їй і самій хотілося зрозуміти, в чому ж справа, чому Теумар, перебуваючи у владі непереборних чарів, страждаючи від любовної туги, не поспішає повернутися до тієї, ким зайняті всі його думки.
Травниця здогадувалася – у Лянсиді могло статися щось дуже серйозне, що не дозволило Теумару покинути місто. Але ділитися своїми побоюваннями з дочкою вона поки що не наважувалася. Завтра настане сонцестояння – особлива ніч, призначена для найтаємніших ворожінь. У таку ніч може відкритися багато чого невідомого, захованого у тінь.
З-за лісу пролунав тупіт копит.
– Ось і мої гості їдуть, – промовила Нія, змітаючи золу назад у багаття, – тобі краще піти.
– Ні, не піду! – Іві рішуче труснула розсипом чорного волосся, в якому заіскрилися пурпурові відблиски західних променів, – якщо розмова секретна, то я просто погуляю тут, неподалік.
Нія не стала наполягати. Вона знала: це марно, якщо дочка вже щось вбила собі в голову, то жодними словами її не переконати.
У Іві тремтіло серце і причиною тому був незнайомець із полум'яним поглядом! Ах, як він дивився на неї там, на ярмарку...
Ні! Дівчина зчепила долоні так сильно, що від напруги побіліли пальці. Ні! Потрібно думати про Теумара… Хіба вона не любить його найбільше у світі?
Двоє вершників з'явилися на стежці, що огинала ліс.
Іві незграбно метнулася до рогу будинку і вдала, що зайнята перебиранням хмизу, складеного біля стіни.
Нія вийшла з дому і стала на порозі, зустрічаючи гостей. Вона знову обмацала уважним, обережним поглядом їхні постаті і гарні обличчя, гадаючи, ким вони можуть бути.
Чутки про те, чим живуть і займаються далекі володіння, рідко досягали стін Сетао, у місті багато власних турбот. Але Нія завжди цікавилася тим, що відбувається з обох боків Сухого русла. Її непокоїла доля дочки. А знаючи про холодну війну між Лянсидою та Етеляною, Нія прагнула заздалегідь з'ясувати, в який світ потрапляє Іві, забрана Теумаром із рідного міста, і чи буде цей світ привітний до неї.
Гості спішилися на подвір'ї.
Іві ховала обличчя і в той самий час скоса розглядала Сайма з-під напівприкритих вій, сподіваючись, що він нічого не помітить.
Але Сайм легко спіймав її жадібний погляд. Будь-які жіночі хитрощі були йому добре знайомі. Перш ніж усвідомити, що з дівочим серцем краще не жартувати, Сайм встиг трохи розважитись, користуючись своїм особливим даром.
– Вітаю вас! – сказала Нія, – І прошу до будинку…
– Я піду в ліс, матінко, назбираю вечірніх трав, – сказала Іві тихим, щоб приховати тремтіння, голосом.
– Іди, дочко, йди… – лагідно посміхнулася Нія.
Іві підхопила кошик, що стояв на в'язці дров і квапливо зникла серед дерев.
Сайм задоволено посміхнувся до себе. Пташка влучила у петлю! Тепер все залежить від того, наскільки міцна її любов до Теумару. Пристрасть і кохання – різні почуття, і пристрасть, найчастіше пересилює, особливо коли у коханні впевненості немає.
Сайм знав, на що здатний і майже не сумнівався: перший же поцілунок, перші ж обійми позбавлять Іві будь-якої волі до опору. Він побачив це в її очах, в обрисі її відкритих пухких губ, у рожевому рум'янці на щоках.
Він глянув на Лемі і ледь помітно кивнув головою.
Нія посадила гостей на табурети біля столу, сама ж стала навпроти, схрестивши на грудях руки.
– То що вам потрібно?
– Любовне зілля! – одразу відповів Сайм, – Дуже сильне, таке, щоб напевно подіяло…
– Кому з вас? Або вам обом? – уточнила Нія, переводячи очі з одного на іншого.
– Любовне зілля потрібно мені! – промовив Сайм.
– Мені таке ні до чого. Я заручений і ми з нареченою дуже любимо одне одного, – додав Лемі.
Нії здалося неправдоподібним те, що такому помітному юнакові потрібне любовне зілля для спокуси якоїсь дівчини, але хитра травниця не звикла ставити запитання тим, хто добре платить. До того ж на ринку Сайм просив у неї інше, але про це Нія теж вважала за краще забути.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Третя крапля магії, Лариса Лешкевич», після закриття браузера.